Справа № 761/4882/16-ц
Провадження № 2/761/3704/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Рибака М.А.,

при секретарі Сівоха І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи: ОСОБА_3 про стягнення коштів на утримання житла та оплату комунальних послуг, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 (далі по тексту також - позивач) звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту також - відповідач), за участю третьої особи: ОСОБА_3 (далі по тексту також - третя особа) про стягнення коштів на утримання житла.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1. У вказані квартирі зареєстрованими значаться ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а з 18.07.2015 року також ОСОБА_5

З 20.01.2002 року по 15.01.2016 року відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, від якого вони мають двоє дітей, які також проживають у вказаній квартирі, а тому позивач вважав, що відповідач зобов'язаний сплачувати комунальні послуги та інші кошти на утримання житла за себе, а також за трьох членів його сім'ї, проте таких коштів він не сплачує, у зв'язку із чим за період з 2013 року до 2015 року у ОСОБА_2 утворилась заборгованість в сумі 17350,00 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути з відповідача витрати на утримання житла та заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 17350,00 грн.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили суд про його задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених в запереченнях на позовну заяву. При цьому пояснив суду, що у сторін ніколи не було непорозумінь з приводу оплати житлово-комунальних послуг та послуг за утримання житла, а відповідач належним чином оплачував вказані послуги. При цьому зазначав, що позивач разом з третьою особою вже тривалий час не пускають відповідача до квартири.

В судовому засіданні третя особа позов підтримала та просила суд його задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення позивача та третьою особи, а також представників позивача та відповідач, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими сторонами доказами, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Шевченківською районною у місті Києві державною адміністрацією 26.04.2007 року посвідчено, що квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках кожному (а.с. 13).

Згідно із довідкою форми 3, виданою КП «Керуюча дирекція» від 10.02.2016 року у АДРЕСА_1 зареєстрованими значаться ОСОБА_1 з 22.04.1993 року, ОСОБА_2 з 22.04.1993 року та ОСОБА_5 з 31.07.2015 року (а.с. 119).

Згідно із доданими до позовної заяви квитанціями на оплату житлово-комунальних послуг та інших послуг, пов'язаних з утриманням житлової квартири (газ, опалення, холодне і гаряче водопостачання, електроенергія, домофон, стаціонарний телефон), а також розрахунком заборгованості підтверджується те, що позивач за період з 2013 року по 2015 рік здійснила оплату вказаних послуг в сумі 21960,49 грн. (а.с. 6, 7, 14-91).

Контррозрахунку сплачених сум відповідачем суду не надано.

Відповідно до ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач здійснював оплату наданих послуг, або мав змогу її здійснювати.

Разом із тим, протягом періоду з 2013 року по 2015 рік в квартирі зареєстрованими проживаючими були двоє повнолітніх осіб - позивач та відповідач, а починаючи з 31.07.2015 року - малолітній ОСОБА_5

Доказів на підтвердження того, що третя особа ОСОБА_3, а також малолітня ОСОБА_6 проживали в зазначеній квартирі протягом вказаного періоду суду не надано.

Частиною 1 ст. 56 СК України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання.

Оскільки обов'язок приймати участь у витратах на утримання квартири несуть лише повнолітні члени сім'ї власника в розумінні статті 64 ЖК УРСР, суд приходить до висновку про те, що позивач та відповідач зобов'язані були в рівних частинах здійснювати оплату таких витрат.

А тому, позовні вимоги є обґрунтованими в частині 10980,26 грн. (21960,49 грн. / 2 = 10980,26 грн.), що складає половину від оплаченої суми позивачем.

У відповідності з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.57 ЦПК України).

Частиною 2 ст.59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є частково доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Посилання представника відповідача на те, що відповідач належним чином оплачував вказані послуги, а також те, що позивач разом з третьою особою вже тривалий час не пускають відповідача до квартири, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не були підтверджені належними доказами.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати по справі покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 3, 57-61, 208, 209, 213, 214, 215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи: ОСОБА_3 про стягнення коштів на утримання житла та оплату комунальних послуг - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти по сплаті комунальних послуг та витрат на утримання квартири в сумі 10980,26 грн. та 348,82 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ М.А. РИБАК