Справа № 456/1114/16-ц
Провадження № 2/456/1042/2016
РІШЕННЯ

іменем України

19 травня 2016 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Микитчина І. М. ,

при секретарі Свержинській І.Я.

адвокат Доарме В.С.,

розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_2, ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки,

ВСТАНОВИВ:

позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись в суд з позовною заявою до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» та просять стягнути на користь ОСОБА_2 з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» страхове відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 4134 гривні та 2000 гривень витрат на правову допомогу, всього 6134 гривні; стягнути на користь ОСОБА_3 з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» страхове відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 4134 гривні.

В обґрунтування позовних вимог позивачі покликаються на те, що 10.11.2015 року близько 23 години на автодорозі Київ-Чоп біля с. Любинці Стрийського району Львівської області водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Вольво», державний номерний знак НОМЕР_1, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5, який від отриманих під час ДТП травм помер на місці пригоди.

За фактом даної ДТП було розпочате кримінальне провадження, яке 10.11.2015 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002016, яке на даний час триває.

Цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Вольво», державний номерний знак НОМЕР_1, на час скоєння ДТП була застрахована в ПАТ «Страхова група «ТАС», згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ8077701.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками загиблого, тобто мають право на відшкодування завданої їм моральної шкоди через заподіяння смерті ОСОБА_5

Вважають, що вони зазнали моральних страждань у зв'язку із несподіваною втратою сина, що призвело до порушення їх нормальних життєвих зв'язків, постійного пригніченого стану, швидкої втоми, постійного відчуття психологічного дискомфорту, порушення сну, депресивного стану, по тривалості їх душевні страждання є пожиттєвими, неможливим є відновлення понесених втрат немайнового характеру, вони дуже важко переносять смерть сина, постійно згадують та постійно сумують у зв'язку з його загибеллю. Їх душевні страждання в подальшому збільшуватимуться по мірі поступового, що разу глибшого, усвідомлення втрати сина.

Крім батьків, у ОСОБА_5 є ще двоє неповнолітніх дітей, які також мають право на відшкодування завданої моральної шкоди. Тобто, ПАТ СК «ТАС» має виплатити позивачам 8268 грн., по 4134 грн. кожному. Взаєморозрахунки між володільцем автомобіля «Вольво», державний номерний знак НОМЕР_1, та ними по відшкодуванню шкоди не проводились.

У відповідності до вимог ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачі звернулися до ПАТ «Страхова група «ТАС» з заявою про виплату страхового відшкодування, яка була отримана страховиком 29.12.2015 року.

У встановлений ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк 90 днів страхова компанія страхового відшкодування позивачам не виплатила.

Від ПАТ «Страхова група «ТАС» позивачі отримали листа за № 52 від 02.02.2016 року, у якому зазначено, що відповідно до ст. 36.2. ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розгляд справи позивачів призупиняється до моменту коли страховій компанії буде відомо про рішення суду і вступ його в законну силу.

Однак, як на час звернення позивачів до страхової компанії, так і на час написання листа страховою компанією, і на даний час, дорожньо-транспортна пригода, під час якої був смертельно травмований ОСОБА_5, в жодній цивільній, господарській або кримінальній справі не розглядається, а тому підстави для зупинення розгляду заяви про виплату страхового відшкодування незаконні.

На правову допомогу позивач ОСОБА_2 понесла витрати в сумі 2000 грн.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_2 та їх адвокат Доарме В.С. позов підтримали, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, просять його задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС» Проданчук В.М. проти задоволення позову заперечив, мотивуючи тим, що розгляд справи за заявами позивачів призупинено відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року до моменту коли страховій компанії буде відомо про рішення суду і вступ його в законну силу по факту ДТП, яке мало місце 10.11.2015 р. Просить в позові відмовити.

Заслухавши пояснення позивачів, адвоката позивачів, представника відповідача, дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.11.2015 року близько 23 год. в районі 635 км + 160 м автодороги Київ-Чоп біля с. Любинці Стрийського району Львівської області водій ОСОБА_4 керуючи автомобілем «Вольво», державний номерний знак НОМЕР_1, скоїв наїзд на ОСОБА_5, який від отриманих травм помер на місці пригоди, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 12.11.2015 року.

За фактом даної ДТП було розпочате кримінальне провадження, яке 10.11.2015 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про що свідчить витяг з кримінального провадження № 0002016.

На даний час рішення за фактом даної ДТП у кримінальному провадженні не прийнято.

Згідно поліса № АІ/8077701 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Вольво», державний номерний знак НОМЕР_1, застрахована в ПАТ «Страхова група «ТАС».

Позивачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками померлого ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 20.06.1981 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

У пункті 5 ч. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року зазначено, що відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частиною 1 ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч. ч. 2 і 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини володільця джерела підвищеної небезпеки у її заподіянні. На володільця джерела підвищеної небезпеки не може бути покладено обов'язок з відшкодування такої шкоди лише в разі, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно п. 4 ч. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Наведене дає підстави для висновку про те, що за встановлених обставин справи смерть потерпілого ОСОБА_5 настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - наїзду автопоїзду у складі сідлового тягача «Вольво» під керуванням водія ОСОБА_4, проте навіть за відсутності чи наявності вини останнього, що на даний час встановлюється на стадії досудового розслідування, моральна шкода підлягає відшкодуванню.

Автомобіль «Вольво», державний номерний знак НОМЕР_1, на момент ДТП був застрахований в ПАТ «Страхова група «ТАС», позивачі 22.12.2015 року звернулися до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, а саме - моральної шкоди, однак, отримали від ПАТ «Страхова група «ТАС» відповідь від 02.02.2016 року за вих. № 52, якою відмовили у відшкодуванні моральної шкоди до винесення рішення суду по кримінальному провадженню по факту ДТП і вступу його в законну силу, посилаючись на ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року.

Згідно п. 36.1. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Кримінальне провадження № 0002016 від 10.11.2015 року, кваліфіковане за ст. 286 ч. 2 КК України (порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами) перебуває на стадії досудового розслідування.

Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз'яснень, що викладені у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з п. 9 зазначеної вище постанови розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуючи стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позивачі в ході розгляду справи довели, що внаслідок ДТП, яка призвела до смерті їх сина, їм була завдана моральна шкода, яка полягає у постійному пригніченому стані, швидкій втомі, постійному відчутті психологічного дискомфорту, порушенні сну, депресивному стані, стражданнях у зв'язку з втратою сина.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, бере до уваги, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивачів і може мати тільки умовний вираз, враховує характер і глибину фізичних та моральних страждань, яких зазнали потерпілі, втративши сина, їх тривалість, а також обставини, за яких відбулась дорожньо-транспортна пригода.

Судом встановлено, що на день настання смерті ОСОБА_5 розмір мінімальної заробітної плати становив 1378 гривень. Відповідно розмір 12 мінімальних заробітних плат становить 16536 гривень.

Як встановлено показами позивачів, крім батьків у ОСОБА_5 є ще двоє неповнолітніх дітей, які також мають право на відшкодування завданої моральної шкоди.

Відтак, з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню страхове відшкодування завданої моральної шкоди в сумі по 4134 грн. кожному.

Судом не беруться до уваги посилання представника відповідача на ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року як на підставу для зупинення виплат, оскільки ним не доведено, що в суді розглядається цивільна або кримінальна справа щодо вищевказаного ДТП. Проведення досудового розслідування не є підставою для зупинення виплат.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно з першим реченням ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Як вбачається із матеріалів справи позивачі за надання правової допомоги сплатила адвокату Доарме В.С. 2000 грн. за надану правову допомогу у цивільному процесі, що підтверджується квитанцією № б/н від 02.04.2016 року.

Відповідно до ч. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно акту виконаних робіт (надання правової допомоги), пов'язаних з виконанням угоди № 17-16 від 02.04.2016 року, в частині щодо надання правової допомоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 та написання цивільного позову, інших процесуальних документів у цивільній справі від 05.04.2016 року адвокат Доарме В.С. виконав роботу по договору № 17-16 на суму 2000 грн., в склад якої входить: ознайомлення з матеріалами справи, надання усної консультації, написання цивільного позову, на що витрачено 4,0 год.

Таким чином, з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь позивачів підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь держави підлягає стягненню 551,20 грн. судового збору.

Керуючись ст., ст. 10, 60, 209, 212, 213, 215, ЦПК України, ст., ст.ст. 1167, 1168, 1187, 1188 та 1194 ЦК України, Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 4134 гривні та 2000 гривень витрат на правову допомогу, всього 6134 (шість тисяч сто тридцять чотири) гривні.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 4134 (чотири тисячі сто тридцять чотири) гривні.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" в користь держави 551,20 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий-суддя І. М. Микитчин