Справа № 357/8220/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Дмитренко А. М. ,

при секретарі - Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Княжа Лайф Вієнна Іншуранс Груп», 3-ї особи: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Товариство з обмеженою відповідальністю «Консультаційний центр «Фінанси і Захист», про захист прав споживача та стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ПрАТ «Юпітер Страхування життя Вієнна Іншуранс Груп» мотивуючи тим, що 06.04.2011 року ним була оформлена заява /опитувальник/ № 024049, яка є пропозицією страхувальника укласти договір страхування на підставі Правил добровільного страхування життя ПрАТ «Юпітер Страхування життя Вієнна Іншуранс Груп» від 01.04.2009 року № 0190218 зі змінами № 1,2, відповідно до заяви страхувальником є позивач, застрахованою особою є його син -ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент оформлення заяви інші документи, крім бланка заяви, йому не надавалися, 06.04.2011 року він сплатив страховий внесок в сумі 5004,55 грн., пізніше він отримав від відповідача договір страхування життя 4-ОС/1 № 079411, який ним було підписано. Позивач вважає, що договір страхування було укладено з порушенням вимог діючого законодавства, а саме: при укладенні договору йому не було надано необхідної достовірної інформації щодо назви страховика, про розбіжності у назвах Правил страхування у заяві /опитувальнику/ та у витягу з Правил страхування, документів про зміну назви юридичної особи, його не було ознайомлено з умовами та правилами страхування; зазначена у договорі страхування дата початку дії договору -07.04.2011 року, не відповідає вимогам норм Закону України «Про страхування»; оскільки він не був ознайомлений з Правилами страхування життя відповідача, вони йому не вручались до підписання договору, то сторонами не були погоджені істотні умови договору страхування, такі як: умови здійснення страхової виплати, причини відмови у страховій виплаті, права та обов'язки сторін, порядок зміни і припинення дії договору, виключення із страхових випадків. Крім того, договором страхування не передбачений період нарахування 4 % гарантованого інвестиційного доходу, що порушує вимоги закону і дає право відповідачу на свій розсуд тлумачити це положення договору; гарантований інвестиційний дохід обов'язково повинен бути передбачений спірним договором страхування на всі страхові суми договору у конкретному відсотковому розмірі з зазначенням періоду; договором страхування не передбачено про неможливість зміни додаткових страхових зобов'язань відповідача у односторонньому порядку, чим порушено вимоги закону. Спірний договір страхування не відповідає вимогам закону та є несправедливим. Протягом дії договору страхування на рахунок відповідача позивачем було сплачено 64904 грн.55 коп. Станом на 2014 рік у позивача виникли сумніви щодо належного виконання відповідачем умов договору, в т.ч. в частині зарахування додаткових сум на накопичувальну частину /резерви/ по договору страхування, оскільки його сім'я має 7 договорів з відповідачем, то позивач змушений був вести тривалу переписку з відповідачем з метою з'ясування конкретних умов договорів страхування, що змушувало його нервувати, відривало від звичайного для нього ритму життя, від якісного виконання обов'язків на роботі та в сім'ї, тривалий час віз змушений був звертатися до різного роду фахівців за допомогою з метою з'ясування існуючої правової ситуації у взаємовідносинах з відповідачем. Він вважає, що діями відповідача йому спричинено моральну шкоду на суму 15 000 грн. Позивач просив суд визнати правочин - договір страхування, укладений на основі Заяви опитувальника № 024049 від 06.04.2011 року, договору страхування життя 4-ОС/1 № 079411 та витягу із Правил добровільного страхування життя ЗАТ СК «Юпітер Вієнна Іншуранс Груп», зареєстрованих Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України від 01.04.2009 року під № 019021/8 зі змінами № 1,2, - недійсним; стягнути з відповідача суму у розмірі 64 904 грн.55 коп., перераховану ним на розрахунковий рахунок відповідача; стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 15 000 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі.

За ухвалою суду від 21.09.2016 року залучено до участі у справі замість відповідача - ПрАТ «Юпітер Страхування життя Вієнна Іншуранс Груп» його правонаступника -Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Княжа Лайф Вієнна Іншуранс Груп» та в якості 3-ї особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Консультаційний центр «Фінанси і Захист».

Представник відповідача позов не визнала, пояснила, що оспорюваний позивачем договір страхування життя було укладено з дотриманням вимог діючого законодавства, позивачу був наданий витяг з Правил страхування життя, а не повний текст Правил, оскільки розділи Правил страхування чи їх Додатків, що містять актуарні розрахунки, є комерційною таємницею страховика і розповсюдженню не підлягають, але у наданому витягу із Правил є вся необхідна інформація для укладення договору страхування, позивач отримав договір, жодних заперечень з приводу його умов не висловлював, підписав договір, регулярно оплачував страхові внески, а отже умови укладеного договору його повністю влаштовували. Позивачем протягом дії договору сплачено страхові платежі /5 страхових років/ у сумі 29 212 грн.80 коп., а також авансово у розмірі 35 691 грн.75 коп., які можуть бути повернені йому в будь-який час за письмовою заявою. Також позивачем не надано жодних доказів понесеної моральної шкоди.

3-ї особи по справі своїх представників до суду не направили, про час розгляду справи повідомлялися належним чином, надіслали письмові клопотання щодо розгляду справи без участі їх представників.

Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, покази свідків, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем на підставі заяви /опитувальника/ № 024049 від 06.04.2011 року, додатків до неї та Правил добровільного страхування життя , зареєстрованих Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України під № 0190218 від 01.04.2009 року із змінами № 1,2 було укладено договір страхування життя 4-ОС/1 № 079411, згідно з яким страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату вигодонабувачам, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Предметом договору є майнові інтереси , що пов'язані з життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням страхувальника або застрахованої особи.

Страхувальником за договором є ОСОБА_1, застрахованою особою -ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Наведене стверджується копіями заяви /опитувальника/, договору страхування , додатком до якого є Витяг із Правил добровільного страхування життя ЗАТ СК «Юпітер Вієнна Іншуранс Груп» /а.с.17-26, 93-109/.

В договорі страхування передбачено перелік страхових випадків /п.6/, розмір страхової суми /п.7/, страховий тариф /п.8/, розмір річного страхового внеску, який становить 5004 грн.55 коп. /п.9/, строк дії договору -20 років /п.16/, строки сплати внесків -до 06.04.кожного року /п.17/, початок дії договору -07.04.2011 року /п.16.1/, кінець дії договору -06.04.2031 року /п.16.2/.

Відповідно до п.20.1 договору, він вступає в силу з 00 годин дня , вказаного в цьому договорі. Страховий захист діє з 00 годин дня, вказаного в цьому договорі, але не раніше дня , наступного після дня сплати першого страхового внеску.

Заява /опитувальник/ на страхування з усіма додатками, договір страхування та витяг з Правил страхування, Додатки 4-ОС, 2-ДС, 4-ДС, 5-ДС, 6-ДС є невід'ємними частинами цього договору, розглядаються як єдине ціле /п.20.7 договору/.

З матеріалів справи вбачається, що 06.04.2011 року позивачем перераховано на розрахункових рахунок відповідача страховий внесок в сумі 5004 грн.55 коп., що стверджується копіями квитанцій /а.с.19/, не заперечується представником відповідача.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору особистого страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані з життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням.

Згідно ст.16 Закону України «Про страхування» та ст.979 ЦК України договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та

виконувати інші умови договору.

За положеннями ст. 981 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі.

Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним.

В ст. 983 ЦК України передбачено, що договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно норм ст.18 Закону «Про страхування» для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування.

Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Договір страхування життя може бути укладений як шляхом складання одного документа (договору страхування), підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, документами, підписаними стороною, яка їх надсилає. У разі надання страхувальником письмової заяви за формою, встановленою страховиком, що виражає намір укласти договір страхування, такий договір може бути укладений шляхом надіслання страхувальнику копії правил страхування та видачі страхувальнику страхового свідоцтва (поліса), який не містить розбіжностей з поданою заявою. Заява складається у двох примірниках, копія заяви надсилається страхувальнику з відміткою страховика або його уповноваженого

представника про прийняття запропонованих умов страхування.

Як було встановлено судом і вказано вище, позивачем 06.04.2011 року було заповнено бланк заяви /опитувальника/, яка є пропозицією страхувальника укласти договір страхування і яка була отримана страховиком 19.04.2011 року, про що є відмітка на заяві, при цьому на сторінці 2 заяви в розділі «Заповнюється страховиком» позивачем було відмічено, що заява приймається частково.

Саме тому, як пояснила представник відповідача, між сторонами було укладено письмовий договір страхування, який містить деякі розбіжності із заявою, а не видано страхувальнику страхове свідоцтво /поліс/, які не мають містити розбіжностей з поданою заявою.

Позивачу було надіслано страховиком примірник договору, із запропонованими умовами договору він повністю погодився, підписав цей договір та повернув його страховику 18.05.2011 року, про що є відмітка на договорі /а.с.97/.

Згідно наведених вище правових норм законодавець розмежовує поняття «укладення» договору страхування і «набрання ним чинності». Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Тобто момент укладення договору може не збігатися з моментом набранням ним чинності.

Оскільки позивачем було внесено перший страховий платіж 06.04.2011 року, то договір страхування життя, який було укладено між сторонами по справі, набрав чинності, а як вбачається з тексту договору, сторонами погоджено дату початку дії договору -07.04.2011 року, що не суперечить нормам діючого законодавства.

За ст.982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Зі змісту договору страхування життя, який укладено між сторонами по справі, слідує, що в ньому передбачено всі ті істотні умови договору страхування, на які вказано в ст.982 ЦК.

В Огляді Верховного Суду України «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» вказано, зокрема на те, що до умов, визначених актами цивільного законодавства, можна віднести умови, які мають бути визначені у договорі відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування».

Згідно положень ст.16 цього Закону, договір страхування повинен містити: назву документа; назву та адресу страховика; прізвище, ім'я, по батькові або назву страхувальника та застрахованої особи, їх адреси та дати народження; прізвище, ім'я, по батькові, дату народження або назву вигодонабувача та його адресу; зазначення предмета договору страхування; розмір страхової суми за договором страхування іншим, ніж договір страхування життя; розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат за договором страхування життя; перелік страхових випадків; розміри страхових внесків (платежів, премій) і строки їх сплати; страховий тариф (страховий тариф не визначається для страхових випадків, для яких не встановлюється страхова сума); строк дії договору; порядок зміни і припинення дії договору; умови здійснення страхової виплати; причини відмови у страховій виплаті; права та обов'язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за згодою сторін; підписи сторін.

Як передбачено п.20.6 договору страхування, договір містить конкретні умови страхування, визначені за згодою сторін при його укладенні відповідно до чинного законодавства України. Договір має переважну юридичну силу перед Правилами страхування та Додатками до них. У всьому іншому, що спеціально не обумовлено в договорі, сторони керуються Правилами страхування, витяз з яких є невід'ємною частиною цього договору, зокрема, порядок зміни і припинення дії договору, умови здійснення страхової виплати, права та обов'язки сторін встановлені у Правилах страхування. Причини відмови у страховій виплаті, виключення із страхових випадків передбачені розділом 4 Правил страхування.

Верховний Суд України, аналізуючи практику розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування, вказував на те, що Правила страхування за своєю природою є локальним нормативним актом для страховика і, не будучи правовим актом, не мають юридичної сили, та не є обов'язковими для страхувальника. Для того, щоб ці правила стали джерелом регулювання страхового правовідношення та обов'язковими для обох сторін, вони тим чи іншим чином мають бути вписані у договір страхування.

Тобто первинним у взаємовідносинах сторін є договір, і якщо в ньому міститься посилання на правила страхування, то в такому випадку вони є обов'язковими для обох сторін. Якщо ж зазначеного посилання у договорі не передбачено, то суд не може посилатися на правила страхування, а має надати перевагу договору.

Як встановлено судом, в укладеному між сторонами договорі страхування життя є посилання на Правила страхування, витяг з яких є невід'ємною частиною цього договору, а тому Правила страхування відповідача є обов'язковими в даному випадку для обох сторін і регулюють відносини між ними, що виникають з договору страхування.

Отже, з врахуванням наведеного суд вважає, що договором страхування життя, який було укладено між сторонами по справі, передбачено всі істотні умови, які є обов'язковими згідно чинного законодавства для договорів даного виду.

Позивачем договір страхування було підписано, він погодився з умовами договору, які були запропоновані страховиком, жодних заперечень з приводу умов договору страховик від позивача не отримував, тобто, сторонами було погоджено всі умови договору, які повністю влаштовували позивача при укладенні договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач та його представник посилалися на те, що до позивача не було доведено достовірної інформації про страховика, оскільки в заяві, договорі та Правилах страхування зазначається різне найменування страховика, а саме: Приватне акціонерне товариство «Юпітер Страхування Життя Вієнна Іншуранс Груп», в Правилах -ЗАТ СК «Юпітер Вієнна Іншуранс Груп».

Згідно витягу зі Статуту Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Княжа Лайф Вієнна Іншуранс Груп», затвердженого 12.09.2016 року /а.с.91-92/, товариство є повним правонаступником всього майна, прав та обов'язків Приватного акціонерного товариства «Юпітер Страхування Життя Вієнна Іншуранс Груп», яке до приведення своєї діяльності у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» мало назву -Закрите акціонерне товариство ««Юпітер страхування життя Вієнна Іншуранс Груп».

Правила добровільного страхування життя ЗАТ СК «Юпітер Вієнна Іншуранс Груп» були зареєстровані 01.04.2009 року під № 0190218, коли товариство мало попереднє найменування, Правила зареєстровані уповноваженим органом -Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України.

Отже, вказані вище назви є найменуванням однієї юридичної особи, а діюче законодавство не передбачає обов'язку перереєстровувати Правила страхування при зміні найменування юридичної особи, про що зазначено в листі Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 01.09.2016 року на звернення позивача /а.с.143-144/.

В цьому листі також вказано на те, що товариство при здійсненні своєї діяльності керується даними Правилами страхування незалежно від того, в який період було укладено договір страхування, крім того, розпорядженням Держфінпослуг від 28.12.2007 року у зв'язку з прийняттям нової редакції Закону України «Про страхування» товариство отримало ліцензію на добровільне страхування життя серії АВ № 377524, строк дії -з 29.12.2007 року -безстроковий.

Отже, Правила страхування, на які вказано вище, є чинними для відповідача, зареєстровані уповноваженим органом, на час розгляду справи судом ці Правила не визнано недійсними.

Позивач та представник позивача посилалися також на те, що позивач не був ознайомлений перед укладенням договору з Правилами страхування, що позбавило його можливості свідомого вибору бажаного для нього страхового продукту.

Але з матеріалів справи вбачається, що позивач в заяві /опитувальнику/ власноручним підписом засвідчив той факт, що він ознайомився з Правилами добровільного страхування життя ПрАТ СК «Юпітер Вієнна Іншуранс Груп» та Додатками до них до моменту набрання договором юридичної чинності, зрозумів їх, стосовно усіх запитань отримав вичерпну відповідь; витяг з Правил, який є невід'ємною частиною договору, підписаний позивачем 16.05.2011 року разом з договором.

Твердження позивача стосовно того, що цей витяг він підписував при укладенні іншого договору страхування, не приймаються судом до уваги, оскільки ця обставина ніякими безспірними доказами не підтверджена, а за ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які були посередниками між страховою компанією та клієнтами при укладенні договорів страхування, не спростовують того факту, що позивач був ознайомлений з Правилами страхування перед тим, як підписав договір страхування, оскільки свідки не приймали участі в укладенні оспорюваного договору страхування.

За ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як на підставу для визнання недійсним договору страхування, позивач та його представник посилалися на те, що договір страхування укладено з порушенням вимог ст.9 Закону України «Про страхування», цей договір є несправедливим, а саме: договором не передбачений період нарахування 4 % гарантованого інвестиційного доходу; цей дохід обов'язково повинен бути передбачений договором на всі страхові суми у конкретному відсотковому розмірі з визначенням періоду; спірним договором не передбачено про неможливість зміни додаткових страхових зобов'язань відповідача в односторонньому порядку.

Згідно з ч.7-10 ст.9 Закону України «Про страхування» зазначена у договорі страхування життя величина інвестиційного доходу не повинна перевищувати чотирьох відсотків річних.

Договором страхування життя обов'язково передбачається збільшення розміру страхової суми та (або) розміру страхових виплат на суми (бонуси), які визначаються страховиком один раз на рік за результатами отриманого інвестиційного доходу від розміщення коштів резервів із страхування життя за вирахуванням витрат страховика на ведення справи у розмірі до 15 відсотків отриманого інвестиційного доходу та обов'язкового відрахування в математичні резерви частки інвестиційного доходу, що відповідає розміру інвестиційного доходу, який застосовується для розрахунку страхового тарифу за цим договором страхування та у разі індексації розміру страхової суми та (або) розміру страхових виплат за офіційним індексом інфляції, відрахування в математичні

резерви частки інвестиційного доходу, що відповідає такій індексації.

Договором страхування життя також може бути передбачено збільшення розміру страхової суми та (або) розміру страхових виплат на суми (бонуси), які визначаються страховиком один раз на рік за іншими фінансовими результатами його діяльності (участь у прибутках страховика/.

Прийняті страховиком додаткові страхові зобов'язання повідомляються страхувальнику письмово і не можуть бути у подальшому зменшені в односторонньому порядку.

Як передбачено п.20.2 договору страхування, гарантований інвестиційний дохід для розрахунку страхових сум за основним страхуванням та викупних сум -4 %. Страхові суми за основним страхуванням збільшуються на суми додаткового бонусу, які визначаються страховиком щорічно протягом дії договору за результатами отриманого інвестиційного доходу від розміщення коштів резервів згідно з чинним законодавством, та повідомляються страхувальнику у письмовій формі після другого страхового періоду. Викупна сума за додатковим страхуванням дорівнює о /нулю/.

Відповідно до п.4.1 параграфа 2 Правил страхування страховик обов'язково передбачає у договорі і здійснює збільшення розміру страхової суми та/або розміру страхових виплат на суми додаткових бонусів. Дія цього пункту не розповсюджується на додаткове страхування за договором.

Збільшення розміру страхової суми /страхових виплат/ внаслідок виконання положень цього пункту Правил не потребує внесення змін до договору страхування. Прийняті страховиком додаткові зобов'язання повідомляються страхувальнику письмово і не можуть бути у подальшому зменшені в односторонньому порядку.

Як було вказано вище, витяг з Правил страхування є невід'ємною частиною договору, умови, які не врегульовано в договорі, регулюються Правилами страхування.

Згідно з ч.3 ст.10 Закону України «Про страхування» страхові тарифи при добровільній формі страхування обчислюються страховиком актуарно /математично/ на підставі відповідної статистики настання страхових випадків, а за договорами страхування життя -також з урахуванням величини інвестиційного доходу, яка повинна зазначатися у договорі страхування. Конкретний розмір страхового тарифу зазначається в договорі страхування за згодою сторін.

Представником відповідача надано проведені актуарні розрахунки страхового тарифу та страхової суми за договором страхування життя 4-ОС/1 № 079411 /а.с.195-200/, з яких вбачається, що інвестиційний дохід у розмірі 4 % річних було враховано при обчисленні страхового тарифу та страхової суми за договором.

За положеннями ст.11 та ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Зі змісту ч. 1 ст.627 ЦК України вбачається, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ознайомившися з умовами договору страхування та вважаючи їх прийнятними для себе, позивач підписав договір, чим висловив своє волевиявлення.

При вирішенні спору суд також виходить з того, що позивач є особою з повною цивільною дієздатністю, яка цілком усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними, а отже, договір страхування є таким, що укладений в рамках чинного законодавства України та повністю відповідає положенням ст. 203 ЦК України та умовам страхування, які було запропоновано позивачу відповідачем.

Суд вважає, що договір страхування було укладено на принципах добросовісної конкуренції, адже позивач самостійно та добровільно обрав відповідача для укладення із ним договору страхування. Під час укладення договору страхування позивачу було роз'яснено умови страхування, його права та обов'язки. Позивач самостійно та добровільно заповнював заяву на страхування, йому було надано витяг з Правил страхування відповідача, у відповідності до яких укладався договір страхування. Крім того, всі страхові платежі за спірним договором страхування починаючи з 06.04.2011 року /за 5 страхових років/ в сумі 29 212 грн.80 коп. позивачем було зроблено добровільно.

Крім того, укладення договору особистого страхування не має на меті отримання викупної суми чи повернення страхових внесків, а укладається з метою захисту майнового інтересу в разі настання певної події, яка обумовлена умовами цього договору страхування, тобто здійснення страховиком страхової виплати в разі настання страхового випадку за ризиками, визначеними договором страхування.

Суд вважає, що позивачем не доведено, що оспорюваний ним договір містить несправедливі та дискримінаційні умови, які порушують принцип добросовісності, позбавляють позивача значного обсягу прав.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом вказаних норм, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постановах від 21.01.2015 року № 6-215цс14 та від 25.12.2013 року № 6-94цс13.

При розгляді цих справ Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що відповідно до ст.3 ЦПК України та ст.15 ЦК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, а відтак однією з обов'язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв'язку із його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову і визнання правочину недійсним.

Така сама позиція викладена в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9, де передбачено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Суд вважає, що позивачем та його представником не доведено, які ж саме права позивача порушено укладенням договору страхування життя.

Так, позивач вказував на те, що відповідач не виконує умови договорів страхування, які були укладені з іншими особами, про що йому стало відомо, але це ніяким чином не свідчить про порушення прав позивача.

Позивач також посилався на те, що відповідач перестав нараховувати з 2012 року додатковий інвестиційний дохід на авансові внески, тоді як ним авансово внесено на розрахунковий рахунок відповідача 35 691 грн.75 коп.

Але судом встановлено, що ні умовами укладеного договору страхування, ні Законом України «Про страхування» не передбачено нарахування додаткового інвестиційного доходу на авансові внески.

Про це також зазначено в письмових поясненнях на позов, надісланих до суду Нацкомфінпослуг /а.с.65-71/.

А тому факт ненарахування відповідачем додаткового інвестиційного доходу на авансові внески не свідчить про порушення прав позивача та не може бути підставою для визнання договору недійсним.

Представником позивача було надано до суду Науково-консультативний висновок щодо відповідності законодавству України оспорюваного договору страхування життя, виконаний доктором юридичних наук, професором кафедри господарського права юридичного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка Н.Б. Пацурія /а.с.165-175/.

Судом при вирішенні спору цей висновок не може прийматися до уваги, оскільки у висновку досліджувалися питання щодо того, чи є порушенням законодавства застосування різних найменувань страховика, щодо необхідності перереєстрації Правил страхування при зміні найменування страховика, щодо правомірності видачі відповідачу ліцензії.

Але це жодним чином не свідчить про те, які ж саме конкретні права чи інтереси позивача порушені при укладенні договору страхування, крім того, на таку підставу визнання недійсним договору страхування, як неправомірність видачі відповідачу ліцензії на право здійснення страхової діяльності у формі добровільного страхування життя, ні позивач, ні його представник в суді не посилалися.

А згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом враховуються і ті обставини, що ліцензія, видана Нацкомфінпослуг відповідачу, по даний час не відкликана, не анульована.

За ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Згідно ст.998 ЦК України та ст.29 Закону України «Про страхування» договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом.

Договір страхування також визнається судом недійсним, якщо: 1) його укладено після настання страхового випадку; 2) об'єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації.

Так, за ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину вимог , які встановлені частинами 1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу.

В ст.203 ЦК України вказано на те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Судом встановлено, що спірний договір страхування укладено у письмовій формі, сторонами погоджено всі істотні умови цього договору, позивач мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було вільним і спрямоване на укладення договору страхування життя.

А тому підстав для визнання цього догоовру недійсним суд не вбачає.

В зв'язку з цим не підлягають до задоволення і вимоги позивача про повернення йому сум , сплачених в рахунок страхових платежів, в розмірі 29212 грн.80 коп.

Щодо повернення коштів, сплачених авансово, в сумі 35691 грн.75 коп., то як встановлено в судовому засіданні, такий спір між сторонами відсутній, ці кошти можуть бути повернуті відповідачем в будь-який час за заявою позивача, але позивач з такою заявою не звертався, чого він сам не заперечував в суді.

Вимоги позивача про стягнення моральної шкоди є взагалі необгрунтованими.

Так, між позивачем та відповідачем існують договірні, а не деліктні, відносини, які врегульовані Законом України «Про страхування» та ЦК України, норми статей 625, 992 якого не передбачають такого виду відповідальності страховика, як відшкодування моральної шкоди. Можливість відшкодування моральної шкоди у таких правовідносинах не виключається у випадку, якщо сторони передбачили таку відповідальність в укладеному договорі.

Договором страхування не передбачено підстав для відшкодування моральної шкоди, а тому такі вимоги позивача не ґрунтуються ні на законі, ні на договорі; договірні відносини, які мають місце, не передбачають відшкодування моральної шкоди.

Посилання на Закон України «Про захист прав споживачів» як на підставу для стягнення моральної шкоди, є також необґрунтованим, оскільки за ст.4 цього Закону споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Оскільки позивачем не надано безспірних доказів в обгрунтування позовних вимог, то суд відмовляє в задоволенні позову.

Враховуючи все наведене та керуючись ст.ст. 15, 16, 203, 215, 627, 979, 981, 982, 983, 998 ЦК України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 -відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя А. М. Дмитренко