АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 599/235/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Снігурський В.В.
Провадження № 22-ц/789/704/16 Доповідач - Загорський О.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Загорського О.О.

суддів - Демкович Ю. Й., Хома М. В.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю - сторін, представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 18.04.2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,-

ВСТАНОВИЛА:

02.03.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог вказав, що ОСОБА_2 систематично порушує правила співжиття і робить неможливим для інших проживання із ним в одному будинку.

Уточнивши позовні вимоги просив усунути перешкоди в користуванні майном шляхом виселення.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 18.04.2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, оскільки вимоги ст. 116 ЖК України виконані не були і відповідач раніше не попереджався про можливість виселення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позов посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом не взято до уваги припинення сімейних відносин з ОСОБА_2, що він не зареєстрований у будинку позивача та забезпечений іншим житлом. Зазначає, що судом не надана вірна правова оцінка доказам про чинення ОСОБА_2 перешкод ОСОБА_1 в користуванні його будинком.

В судовому засіданні представник апелянта і апелянт подану скаргу підтримали та навели доводи аналогічні викладеним в скарзі.

ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала і вказала, що відповідач зловживає спиртними напоями, але не дебоширить. Зазначила, що вона і ОСОБА_2 брали шлюб в церкві, але офіційно не одружувалися.

ОСОБА_2 і його представник апеляційну скаргу заперечили і навели доводи аналогічні викладеним в запереченні на апеляційну скаргу.

ОСОБА_2 вказав, що протягом дванадцяти років вів спільне господарство з позивачем, виконував всю чоловічу роботу і добудовував будинок та літню кухню, робив ремонти, а зароблені кошти вкладав в будівництво та надавав кошти в сім'ю. Зазначив, що правил співжиття не порушує і іншого житла не має. Представив довідку сільської ради, відповідно до якої будинок у якому він зареєстрований знищений вогнем в 2009 році.

ОСОБА_3 І ОСОБА_5, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів того, що до відповідача раніше застосовувалися заходи запобігання та громадського впливу і він попереджався про можливість виселення без надання іншого жилого приміщення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1

В будинку постійно проживають: позивач ОСОБА_1, його дружина ОСОБА_3, донька ОСОБА_4, її син ОСОБА_5 (а.с. 6-7)

Відповідач ОСОБА_2 є співмешканцем доньки позивача - ОСОБА_4 та проживає у вказаному будинку без реєстрації більше 12 років, сторони вели спільне господарство (а.с. 6-7, 59).

Згідно ч. 2 ст. 64 ЖК України членами сім'ї наймача може бути визнано осіб, які постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Ст. 3 Сімейного кодексу України, встановлено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом.

У ст. 1 Закону України «Про попередження насильства в сім'ї», вказано, що члени сім'ї - особи, які перебувають у шлюбі; проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Відповідно до ст.157 Житлового Кодексу України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ч.1 ст.116 Житлового Кодексу України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Пункт 17 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.85 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК Українги припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів сім'ї власника права користування займаним приміщенням.

Враховуючи вказане, матеріали справи, здобуті докази, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, оскільки висновок достатньо вмотивований та грунтується на доказах, наявних в матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги, що між сторонами припинилися сімейні відносини і відповідач повинен бути виселений без надання іншого житла, колегією суддів оцінюються критично, оскільки такі спростовуються ч. 4 ст. 156 ЖК України.

Критично оцінюються і доводи, що відповідач забезпечений іншим житлом, оскільки відповідно до довідки Зарудянської сільської ради №68 від 21.03.2014 року, на яку зсилається апелянт, ні будинок померлої бабці відповідача ні будинок померлого батька відповідача ніким не успадковані, а відповідно і не встановлений їх правовий статус по відношенню до ОСОБА_2 (а.с. 70). Згідно наданої довідки Зарудянської сільскої ради №113 від 17.05.2016 року будинок у якому зареєстрований ОСОБА_2, знищений вогнем у 2009 році.

Доводи про ненадання належної правової оцінки доказам про чинення перешкод у користуванні майном відповідачем, оцінюються критично, оскільки дані докази не містять відомостей про попередження відповідача про можливість виселення без надання іншого житлового приміщення. Вказані апелянтом звернення до органів внутрішніх справи і відповідно постанови про притягнення до адміністративної відповідальності винесені у справах за ст. 173-2 КУпроАП про недопущення психологічного насильства в сім'ї щодо співжительки ОСОБА_4, яка позивачем у даній справи не виступає. За результатами розгляду вказаних адміністративних справ ОСОБА_2 звільнено від адміністративної відповідальності і оголошено усні зауваження (а.с. 67-68).

Враховуючи вказане, норми ст. 116 ЖК України, роз'яснення Пункт 17 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.85 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», правові підстави для виселення відповідача відсутні.

Критично оцінюються посилання апелянта на правові позиції Верховного Суду України в справі 6-158цс14, оскільки в вказані справі ставилося питання виселення у зв'язку зі зміною власника будинку. У даному випадку власник будинку не мінявся.

Колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися в суд з аналогічним позовом у разі протиправної поведінки ОСОБА_2, оскільки він оспорюваним рішенням суду попереджений про виселення без надання іншого житла.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України саме апелянт повинен довести належними доказами обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, що ним зроблено не було.

У відповідності до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вказане, матеріали справи, подані докази, колегія суддів приходить до переконання, що рішення постановлено у відповідності до чинних норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 18 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді