№ 201/2851/16- ц
провадження 2/201/1393/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі - Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маспо В» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та судових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Маспо В» 29 лютого 2016 року звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення збитків в вигляді заборгованості за спожиту теплову енергію та судових витрат. Позивач в своєму позові посилається на те, що позивач є виконавцем комунальних послуг з централізованого опалення певних житлових будинків, відповідачці ОСОБА_1 було запропоновано укласти з позивачем договір на постачання теплової енергії до її і її сім'ї житла: АДРЕСА_1, але вказаного не зробила і договір не уклала та плановою перевіркою стану виконання надання фактично послуг з теплопостачання за вказаною адресою, абонентом по якій є відповідачка, було виявлено, що поставлена відповідачу теплова енергія використовується, належним чином не обліковується, оплати за спожиту теплову енергію немає, внаслідок чого цьому теплопостачальнику завдано матеріальної шкоди, про що був складений акт, надсилалися попередження, є заборгованість по сплаті спожитої теплової енергії. Відповідальність за завдання збитків, скоєння цієї шкоди і заборгованість згідно з умов типового договору та закону повинен нести відповідач. Вартість збитків позивача з урахуванням часу користування тепловою енергією відповідачами, сезонності та показників лічильника з урахуванням уточнень і перерахунків складає 4229 грн. 31 коп.. Позивач просив суд стягнути з відповідача вказану суму збитків, а також всі витрати на оплату судового збору, задовольнивши позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1, що вказана позивачем, в судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлялася, про причини неявки суду не повідомила. Суд вважає, що вказаним відповідач вимоги фактично не визнала і заперечувала проти їх задоволення та розгляду справи за її відсутності. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача згідно ст. 169 ЦПК України.

З'ясувавши думку учасників спору, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та не підлягаючими задоволенню за наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що ТОВ «Маспо В» є виконавцем комунальних послуг з централізованого опалення житлових будинків за адресами АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1 відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 504 від 01 вересня 2014 року. Відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 826 від 26 грудня 2014 року установлені тарифи для ТОВ «Маспо В» на теплову енергію та послуги з централізованого опалення до вказаних будинків. Як вказує позивач, відповідачці ОСОБА_1 було запропоновано укласти з позивачем договір на постачання теплової енергії до її і її сім'ї житла: АДРЕСА_1, але вказаного не зробила і договір не уклала. Зазначені правовідносини є складовою частиною правочину найму житлового приміщення, передбаченого нормами ЖК України, що виникли з дій боржника та ТОВ «Маспо В», спрямованих на набуття цивільних прав та обов'язків щодо поставки газу та його оплати. В позові вказано, що відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована і мешкає за адресою АДРЕСА_1, де абонентом послуг позивача є саме відповідач, що користується послугами постачання теплової енергії до її оселі, з ОСОБА_1 не було укладено договір, не відкрито особовий рахунок та не видана розрахункова книжка, цей відповідач (і раніше) не виконують умови типового договору про надання цих послуг щодо їх оплати (до завдання збитків в вигляді боргу). При цьому позивачем відповідачу роз'яснено порядок користування та оплати за спожиту теплову енергію, відповідач повинна була зобов'язатися споживати теплову енергію у вказаному нею житлі своєю сім'єю і не використовувати для зайняття підприємницькою діяльністю.

Але за спожиту теплову енергію відповідач повністю не розраховувалася з позивачем, мається заборгованість. Під час перевірки представниками ТОВ «Маспо В» виявлена заборгованість відповідача по сплаті за спожиту теплову енергію на 01 січня 2016 року в сумі 4229 грн. 31 коп., внаслідок чого теплопостачальнику завдано збитки, про що був складений акт і розрахунок боргу.

В добровільному порядку питання вирішене не було, виник спір і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до умов укладеного типового договору на постачання теплової енергії та постанови № 59 Кабінету Міністрів України «Про забезпечення дисципліни розрахунків за природний газ, теплову і електричну енергію» від 17 жовтня 2000 року споживач зобов'язаний вносити своєчасно і в повному розмірі плату за надані послуги по теплопостачанню.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають в частині власності квартиру користуються нею для особистого мешкання і мешкання членів їх сімей.

З договору та пояснень причетних осіб, доданих документів встановлено, що теплова енергія відповідачем використовується без обліково, відповідальність за це несуть громадяни, які мають в частині власності квартиру користуються нею для особистого мешкання і мешкання членів їх сімей.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма права і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ст. 65 ЖК України особи, які вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням.

Але суду не надано беззаперечних доказів того, що саме відповідачка ОСОБА_1 мешкає в квартирі АДРЕСА_1: відсутні правовстановлюючі документи на це житло, особовий рахунок, абонентська картка, довідка з місця мешкання та інш. Суду не надано доказів того, що саме ОСОБА_1 використовує надану позивачем теплову енергію, мешкаючи у вказаному житлі. Зроблені судом неодноразово запити про мешкання та реєстрацію вказаної особи у цьому житлі не підтвердилися, а перекрнливіх доказів про інше позивач суду не надав.

Суд приймає до уваги також і ті обставини, що лічильник у вказаному позивачем помешканні не знаходиться, договір на постачання теплової енергії до житла відповідачу немає, особовий рахунок в передбаченому законом порядку не відкрито і плата за користування спожитою тепловою енергією відповідачем не проводилася і раніше.

Не може суд прийняти до уваги наполягання представника позивача на позові, оскільки вони спростовуються вищенаведеним, не базуються на фактичних даних та об'єктивно нічим не підтверджені. Сама по собі відсутність договору на теплопостачання чи його лонгація з відповідачем, відсутність зареєстрованої власності на житло мешкання чи інше (відсутність реєстрації на сьогодні і інш.) не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, але при точному підтвердженні, що саме цей відповідача там мешкає і зареєстрований, використовує надані послуги з теплопостачання та ухиляється від укладання відповідного договору.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника квартири, які проживають з ним в квартирі, яка йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування даним приміщенням.

За таких обставин суд вважає, що позивач не довів вину відповідача в завданні збитків згідно наданого розрахунку кількості спожитої відповідачами теплової енергії і наступною не сплатою витрат (заборгованості) за користування цією тепловою енергією з урахуванням часу користування теплом, сезонності та наявних показників.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Таким чином не доведено, що саме неправомірними діями відповідача, пов'язаними з незаконним і неправильним використанням наданої йому позивачем теплової енергії позивачу було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв'язку зі вказаними діями відповідачів і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що сторони в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, сторони могли б в передбаченому законом порядку скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі позивачем цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Відповідно до п. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Тобто, позивача повинен довести, що його дiями не було порушено їх права або права відповідача. Однак, жодних доказiв позивачем до суду не надано.

При таких обставинах суд вважає можливим ТОВ «Маспо В» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та судових витрат відмовити.

Таким чином, обставини позовних вимог не знайшли своє об'єктивне підтвердження в ході судового засідання, не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 22, 202, 526, 527, 530, 533, 543, 611, 625, 1166 ЦК України, ст. ст. 61, 64, 67 ЖК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Товариству з обмеженою відповідальністю «Маспо В» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та судових витрат відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -