Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоПисаної Т.О.,
суддів: Гвоздика П.О., Мазур Л.М.,Коротуна В.М., Нагорняка В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_7 про відшкодування коштів в порядку регресу, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 23 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 рокуприватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі - ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_7 у порядку регресу страхові виплати у розмірі 49 500 грн.

Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 13 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 23 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в порядку регресу 49 500 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказану ухвалу апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 22 вересня 2014 року у с. Мала Глумча Ємільчинського району сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля КАМАЗ-5511, р.н.НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_7, та комбайна Jaguar 850 Profistar, під керуванням ОСОБА_8, який було пошкоджено внаслідок вказаної пригоди.

Відповідальність власника автомобіля КАМАЗ-5511, р.н. НОМЕР_1, була застрахована на підставі поліса № АС/8430830 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів.

Постановою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2014 року було встановлено, що вказана дорожньо-транспортна пригода сталась з вини ОСОБА_7

02 лютого 2015 року позивач здійснив ОСОБА_8 страхову виплату у розмірі 49 500 грн.

Вказуючи на те, що ОСОБА_7 не повідомив страховика про дорожньо-транспортну пригоду у строки, визначені у підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просив у порядку регресу стягнути з нього виплачене страхове відшкодування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав на безпідставність позовних вимог, оскільки позивача телефоном було повідомлено про дорожньо-транспортну пригоду.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що законом вимагається письмове повідомлення страховика про страховий випадок, що відповідачем зроблено не було.

З таким висновком апеляційного суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Згідно з підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування.

Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке у своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15.

Апеляційний суд при ухваленні оскаржуваного судового рішення вказаних вимог закону та висновків Верховного Суду України не врахував, а тому ухвалене ним рішення не може бути визнано законним і обґрунтованим та відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 23 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийТ.О. Писана
Судді: П.О. Гвоздик
В.М. Коротун
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк