Справа № 626/2573/15-ц
Провадження № 2/626/72/2016
01.03.2016 року м. Красноград
Красноградський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Дудченка В.О.,
при секретарі Зінченко Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краснограді, у відсутності сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про стягнення безпідставно отриманих коштів, -
В позовній заяві в підтвердження позовних вимог позивач зазначив, що 21 вересня 2015 року ОСОБА_1 було підписано договір фінансового лізингу з представником TOB «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» по довіреності №55 від 01.07.2015 року ОСОБА_2
Але після оплати авансового платежу поставка обумовленого договору транспортного засобу не була проведена. На телефонні дзвінки не відповідають, умови договору не виконують, будь-яких пояснень, щодо виконання умов договору або їх зміни не надають.
При вивченні детально умов договору додатку №1 та Додатку №2 договору, позивечем встановлено, що під час підписання договору фінансового лізингу № 001000 від 21.09.2015 року сторони не досягай згоди відносно всіх істотних умов, необхідних для договорів даного виду, в зв'язку з чим, вважає, що такий договір є неукладеним.
В судове засідання представник позивача ОСОБА_1, ОСОБА_3 не зявилась, відповідно до поданої нею заяви вона просить розглядати справу без її участі, позов підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення.
Так, як відповідач в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи був повідомлений у встановленому порядку, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, згідно ст. 224 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи те, що сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу.
Перевіривши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоводенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 21 вересня 2015 року ОСОБА_1 було підписано договір фінансового лізингу з представником TOB «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» по довіреності №55 від 01.07.2015 року ОСОБА_2
Але після оплати авансового платежу поставка обумовленого договору транспортного засобу не була проведена. На телефонні дзвінки не відповідають, умови договору не виконують, будь-яких пояснень, щодо виконання умов договору або їх зміни не надають.
23.10.2015 року ОСОБА_1 письмово звернувся до TOB «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» з заявою - вимогою про повернення безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 51 000 грн.
Відповіді на його лист так і не надійшло, на телефонні дзвінки не відповідають.
При вивченні детально умов договору додатку№1 та Додатку№2 договору встановлено, що під час підписання договору фінансового лізингу № 001000 від 21.09.2015 року сторони не досягай згоди відносно всіх істотних умов, необхідних для договорів даного виду, в зв'язку з чим, такий договір є неукладеним.
Відповідно до умов зазначеного договору лізингодавець зобов'язався передати лізингоодержувачу у володіння та користування на певний строк майно (далі - предмет лізингу), спеціально придбане ним у визначеного лізингоодержувачем постачальника відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а лізингоодержувач - прийняти предмет лізингу, користуватися ним за цільовим призначенням, сплачувати лізингодавцю плату (далі - лізингові платежі) та в кінці строку дії договору придбати предмет лізингу собі у власність за ціною, визначеною договором (в. 1.3. Договору).
Пунктом 1.1. Договору сторони визначили, що предметом лізингу є транспортний засіб МТЗ -892 об'єм двигуна 4.75 діз мех.., ціна предмета лізингу -21 982,76 $ грн.;
П.1.7 Договору термін поставки - не більше 120 (сто двадцяти) робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізянгодавця: Адміністративного платежу; Авансового платежу; Комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності, Сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4. ст..9 даного Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.6. ст..9 Договору. За змістом п. 1.3. Договору сторони визначили, що з метою виконання цього Договору лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати Предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування Лізингоодержувачу.
Відповідно до положень ст. 1 Закону України „Про фінансовий лізинг", фінансовий лізинг-це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.
Таким чином, підставами виникнення відносин з фінансового лізингу, та відповідно й договірних зобов'язань із даного виду правовідносин, є договір фінансового лізингу.
Згідно положень ст. 6 Закону України „Про фінансовий лізинг", договір фінансового лізингу має бути укладений у письмовій формі.
Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною 1 ст. З Закону України „Про фінансовий лізинг" визначено, що предметом договору лізингу може бути не споживана річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.
За змістом ч. 1 ст. 184 ЦК України, річ вважається визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її.
Як вбачається зі змісту договору лізингу №001000 від 21.09.2015 року, транспортний засіб МТЗ - 892 об'єм двигуна 4.75 діз. мех., визначений сторонами в якості предмету лізингу, не має індивідуальних ознак, а визначений лише родовими признаками, якими наділені всі речі такого ж роду, а отже, таке майно не може бути предметом лізингу за визначенням ст. 6 Закону України „Про фінансовий лізинг", що відповідно свідчить про недосягнення сторонами під час укладення договору лізингу згоди відносно умови договору, яка визначена законом як істотна для даного виду договорів.
Окрім того, під час укладення договору лізингу №001000 від 21.09.2015 року сторонами не було досягнуто згоди щодо інших істотних умов, відносно яких за змістом п. 1.2. Договору сторонами мала бути досягнута домовленість
Так відповідно до п.4.3. Договору разом з підписаним Актом приймання-передачі Лізингодавець передає Лізингоодержувачу графік сплати лізингових платежів Додаток №3 до Договору. Так п.9.4. Договору передбачає остаточна вартість Предмета лізингу та подальші лізингові та інші обов'язкові платежі будуть визначені у Додатку №3 Договору, який сторони зобов'язані підписати.
Також в Договорі лізингу не визначені строки поставки : а саме не більше 120 (сто двадцяти) робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця: адміністративного платежу. Авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності. Сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4. ст..9 даного Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.6. ст..9 Договору. У разі затримки строку сплати авансового платежу строк поставки може бути змінено.
Таким чином сторони відклали визначення вказаних істотних умов Договору на більш пізній час - залишивши цим самим кожній зі сторін право не погоджуватися з пропозицією іншої сторони при остаточному визначенні строків поставки та ціни Предмету, що відповідно свідчить про неузгодженість зазначених істотних умов на момент укладення договору.
Зміст договору лізингу № 001000 від 21.09.2015 року не містить погодженого сторонами у відповідній формі розміру лізингових платежів, як істотної умови даного виду договорів.
В силу вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
Так, згідно з положеннями Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначення договору як неукладеного може бути на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. До того ж позовна вимога про визнання правочину неукладеним не відповідає передбаченим законом способам захисту цивільних прав та охоронюваних законом інтересів, і тому в задоволенні відповідної вимоги має бути відмовлено; у такому разі можуть заявлятися вимоги, передбачені главою 83 ЦКУ.
Ця правова позиція ґрунтується на висновку, що міститься в Постанові ВСУ від 14.01.2002, в якій суд визначив, що вимога про встановлення факту не укладення договору не призводить до поновлення порушених прав, така вимога не може бути предметом спору та самостійно розглядатися в окремій справі. Вимога про визнання договору неукладеним є нічим іншим як встановленням факту, що має юридичне значення.
Тобто судами зазначено, що у таких випадках до суду мають подаватися позови не про визнання договору неукладеним, а про наслідки неукладеного договору, тобто про повернення майна, набутого без достатньої правової підстави. До того ж суд у будь-якому випадку зобов'язаний спочатку встановити наявність чи відсутність підстав визнання договору неукладеним, а вже потім - можливість застосування відповідних наслідків.
Під час підписання договору лізингу №001000 від 21.09.2015 року сторонами не було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, в зв'язку з чим, він є неукладеним.
Тому в силу вимог ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.
Відповідно до ч. 3 ст. 1212 ЦК України, положення цієї норми застосовуються до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні по договору який вважається неукладеним.
Відповідно до преамбули Закону «Про захист прав споживачів» № 102 З-XII він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Згідно з п. 22 ст. 1 Закону «Про захист прав споживачів» № 1023-XII споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.
Закон № 1023-XII регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують робота і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.
У Законі № 1023-XII не визначено певних меж його дії, але з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та виходячи з демократичних принципів цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах такої «слабкої сторони», як фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що указаним Законом регулюються відносини, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг тощо. Такі відносини можуть виникати з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.
Законом України "Про захист прав споживачів" визначено, що в договорі про надання фінансових послуг повинні зазначатися особливі умови, то їх відсутність тягне неукладеність такого договору. Неукладеність - це форма недійсності, за котрої правочин не був вчинений, в цьому випадку закон дозволяє заявляти вимоги, пов'язані з поверненням майна (грошей), отриманих без достатньої правової підстави (статті 1212 -1215 Цивільного кодексу України).
Договір лізингу №001000 від 21.09.2015 є неукладеним (таким, що не відбувся), а отже, сума грошових коштів, отриманих TOB "Лізингова компанія «ВАШ АВТО»" в рамках зазначеного договору, як адміністративний платіж 51 000 грн. є такою, що отримана без достатніх правових підстав, та підлягає поверненню на користь позивача в порядку ст. 1212 ЦК України.
На підставі ст.ст. 184, 638, 1212 ЦК України, ЗУ «Про фінансовий лізинг», ЗУ «Про захист прав споживачів» та керуючись ст.ст. 3,4, 57-60, 224-226 ЦПК України суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Копію заочного рішення направити Товариству з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» рекомендованим листом із повідомленням не пізніше трьох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО».
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Після перегляду заочного рішення, його може бути оскаржено в апеляційній інстанції.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення в апеляційний суд Харківської області через Красноградський районний суд.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя