У х в а л а

іменем україни

24 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І., Закропивного О.В.,
Черненко В.А.,Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - Стрийська міська рада, про усунення перешкод у користуванні сараєм та реальний розподіл будинку, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2010 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на спільній земельній ділянці та у спільній власності його та ОСОБА_7 знаходиться спірне приміщення - сарай розміром 5,45*2,25, у зв'язку із чим позивач просив суд провести реальний розподіл житлового будинку та господарських будівель, які знаходяться по АДРЕСА_1.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17 травня 2010 року визнано мирову угоду укладену ОСОБА_6 та ОСОБА_7, відповідно до якої визнано за ОСОБА_7 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, який складається з кухні 2-1 площею 9,8 кв.м житлової кімнати 2-2, площею 15,9 кв.м, веранди І, площею 5,3 кв.м, до якого належить 1/2 частина сараю "Б". Визнано за ОСОБА_6 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, який складається з приміщень підвалу І, ІІ, площею 7,8 кв.м та 7,1 кв.м, приміщень першого поверху, а саме: коридору 1-1 площею 7,4 кв.м, кухні 1-2 площею 7,0 кв.м, житлових кімнат 1-3, 1-4, 1-5, загальною площею 34,0 кв.м, ванної 1-6 площею 3,1 кв.м, веранди І площею 3,2 кв.м, а також на наступні господарські будівлі: сарай "Г", вбиральню "Д", 1/2 частину сараю "Б", сараї "Ж", "З", погріб "И".

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 19 червня 2014 року скасовано ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17 травня 2010 року.

Відмовлено у визнанні мирової угоди між ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - Стрийська міська рада, про усунення перешкод у користуванні сараєм та реальний розподіл будинку передано до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У касаційній скарзі ОСОБА_8, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та передати справу до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що в 1951 році ОСОБА_6 було надано земельну ділянку під індивідуальне будівництво житлового будинку.

07 жовтня 1976 року за ОСОБА_6 та його матір"ю - ОСОБА_9, було зареєстровано в рівних долях право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Стрийської міської Ради трудящих 07 січня 1958 року на підставі рішення Стрийського міськвиконкому № 790 від 27 грудня 1957 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 померла. Спадкоємцями її майна, а саме, 1/2 частини житлового будинку були її діти - ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 листопада 1986 року ОСОБА_7 успадкувала 2/3 частини спадкового майна ОСОБА_9

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 січня 1987 року, ОСОБА_6 успадкував 1/3 частину спадкового майна після смерті ОСОБА_9

24 листопада 1986 року за ОСОБА_7 було зареєстровано Стрийським МБТІ право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19 листопада 1986 року Стрийською державною нотаріальною конторою, за реєстровим № 3797.

25 березня 2005 року за ОСОБА_6 було зареєстровано право власності на 1/6 частину вищезгаданого житлового будинку згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 24 січня 1987 року Стрийською державною нотаріальною конторою, за реєстровим №195.

Судом апеляційної інстанції встановлено та не спростовано сторонами, що частка права власності ОСОБА_6 на спірний житловий будинок є більшою, ніж в ОСОБА_7, а на момент звернення позивача до суду із даним позовом, власниками житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що частина спірного майна знаходиться на земельній ділянці, яка належить Стрийській міській раді та сторонами не надано доказів узгодження з указаним органом місцевого самоврядування побудови указаної частини спірного майна.

Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 175 ЦПК України у разі укладення сторонами мирової угоди суд постановлює ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди.

Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановлює ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Визнаючи мирову угоду, укладену між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та визнаючи за останніми право власності на визначені угодою частини будівель спірного житлового будинку, суд першої інстанції виходив з того, що сторони домовилися про такий порядок поділу будинку і визнання указаної мирової угоди сторін не впливає на права інших осіб.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, відмовляючи у визнанні мирової угоди та направляючи справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що за умовами укладеної між сторонами мирової угоди за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без дотримання вимог законодавства визнано право власності на новостворене нерухоме майно, частина якого розміщена на земельній ділянці, яка перебуває у власності Стрийської міської ради, у зв'язку із чим умови такої мирової угоди суперечать вимогам закону і не можуть бути затверджені.

Розглядаючи справу, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у зв'язку із чим оскаржене судове рішення відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості.

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом апеляційної інстанції допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскарженого судового рішення, а фактично зводяться до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду з їх оцінки, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст.ст. 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 червня 2014 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
О.В. Закропивний
В.А. Черненко
С.П. Штелик