30.11.2016 року м. Житомир
Богунський районний суд міста Житомира в складі:
головуючого судді Кузнєцова Д.В.,
при секретарі с/з ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна та визнання права власності, -
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Додав, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі із 2001 по 2009 роки. Самі перші договори банківських вкладів були укладені ще в 2003-2004 роках, а вклади складались із спільно зароблених коштів.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило.
Враховуючи не заперечення позивача, керуючись ст.224 ЦПК України, судом ухвалено проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Вивчивши й дослідивши матеріали справи, з урахуванням пояснень представника позивача, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 21.05.2009 року шлюб між ОСОБА_3В, та ОСОБА_2 було розірвано, про що зроблений відповідний актовий запис за № 403 /а.с. 5/.
З матеріалів справи вбачається, що за час спільного проживання та перебуванні у шлюбі, сторони відповідно до договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 31.03.2005 року придбали 51/100 частин житлового будинку №9/10, що розташований у місті Житомирі по проїзду ОСОБА_5 /а.с. 8/.
Судом також встановлено, що відповідно до укладеного 24.04.2014 року між ПАТ «ОСОБА_4 Стандарт» та ОСОБА_3 договору банківського вкладу (депозиту) «ОСОБА_4 ОСОБА_6» (Україна) №039103779 відповідач вніс, а банк прийняв у якості вкладу грошові кошти в сумі 500 000 грн. на строк 6 місяців.
Згідно із нормами ст.ст. 60, 63 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України, незалежно від того, що один з подружжя не мав з поважної причини самостійного заробітку, майно набуте під час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, у дружини та чоловіка рівні права на володіння та розпоряджання ним, якщо інше не встановлено договором чи законом.
Згідно розяснень, що містяться у Пленумі Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
У відповідності із нормами ст.ст. 69, 70 СК України та ст. 372 ЦК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Враховуючи вищевикладені обставини, засади рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, межі заявлених позовних вимог, суд задовольняє вимоги позивача про поділ частини житлового будинку та визнає за ОСОБА_2 й ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину за кожною із сторін із 51/100 частини житлового будинку № 9/10 по проїзду ОСОБА_5 у місті Житомирі.
Суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні решти позовних вимог, а саме в частині визнання депозитних вкладів у ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «ОСОБА_4 Стандарт» спільним нажитим майном подружжя, а також визнанні права власності за позивачем на 1/2 частину даних вкладів, оскільки, як зазначалось вище поділу, поділу підлягає лише майно, що було набуте подружжям у період їх перебування у шлюбі.
Указані вище договори були укладені ОСОБА_3 із ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «ОСОБА_4 Стандарт» відповідно вже після розірвання шлюбу із позивачем. При цьому доказів того, що ОСОБА_3 були розміщені в якості вкладів спільно нажиті сторонами під час перебування у шлюбі грошові кошти позивачем суду не надано та самім судом не здобуто.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, суд,-
Позов задовольнити частково.
Визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 51/100 частин житлового будинку № 9/10 по проїзду ОСОБА_5 у місті Житомирі.
Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності по 1/2 частині за кожним на 51/100 частин житлового будинку № 9/10 по проїзду ОСОБА_5 у місті Житомирі.
Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 260 грн. судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Богунським районним судом м. Житомира за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити дане заочне рішення до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Д.В. Кузнєцов