Провадження № 22-ц/780/1718/16 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 56 15.03.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

15 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Воробей В.М.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» про повернення депозиту та відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача на його користь суму внесених на депозитний рахунок за договором № SAMDN3009 від 25 жовтня 2012 року коштів у розмірі 5 000 доларів США, визнати дії ПАТ КБ «ПриватБанк» по списанню процентів безпідставними і протизаконними; стягнути суму нарахованих процентів за договором № SAMDN3009 від 25 жовтня 2012 року у розмірі 868,17 доларів США, суму нарахованих 3% річних у розмірі 270,11 доларів США, суму нарахованої упущеної вигоди у розмірі 440,08 доларів США, стягнути 10 000 грн. в якості відшкодування за спричинену моральну шкоду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 жовтня 2012 року ОСОБА_3 відкрив депозитний вклад на суму 5 000 доларів США у ПАТ КБ «Приват Банк». По закінченню строку дії депозиту ОСОБА_3 намагався зняти грошові кошти з депозитного рахунку, однак його вклад було без достатніх правових підстав заблоковано відповідачем, а сума вкладу не була повернута. Будь-які кредитні або інші зобов'язання ОСОБА_3 перед банком, які б давали можливість блокування чи списання грошових коштів з депозитного рахунку клієнта банку за договором, відсутні. Депозитний договір не передбачає можливості банку блокувати рахунок чи списувати з нього кошти. ОСОБА_3 неодноразово звертався до відповідача з вимогами видати депозитний вклад, однак вони були проігноровані. Також банк самовільно списав належні ОСОБА_3 проценти за депозитним договором, чим завдав позивачу значних матеріальних збитків. Неправомірними діями відповідача ОСОБА_3 була завдана моральна шкода.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано дії ПАТ КБ «Приват Банк» по списанню процентів безпідставними та протиправними. Стягнуто з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_3 суму внесених на депозитний рахунок коштів у розмірі 5 000 доларів США, що еквівалентно 111 271 грн. 94 коп., суму нарахованих процентів у розмірі 868,17 доларів США, що еквівалентно 19 320 грн. 59 коп., суму нарахованих 3% річних у розмірі 270,11 доларів США, що еквівалентно 6 011 грн. 13 коп., що разом складає 6 138,28 доларів США, що еквівалентно 136 603 грн. 66 коп. Стягнуто з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_3 1 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приват Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивач не довів факту існування договірних відносин між сторонами, оскільки не надав суду оригінал договору банківського вкладу. Позивач не надав доказів того, що він звертався з вимогою до банку про розірвання договору, а останнім було відмовлено у виконанні обов'язків за договором. На момент звернення ОСОБА_3 до суду строк дії договору ще не сплив. У разі дострокового повернення грошових коштів банківських вкладів передбачена знижена відсоткова ставка. У діях відповідача відсутній склад цивільно-правової відповідальності. Між сторонами виникли договірні відносини, а тому стягнення відшкодування за спричинену моральну шкоду не підлягає до задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 25 жовтня 2012 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приват Банк» було укладено договір № SAMDN3009, згідно умов якого ОСОБА_4 передав банку грошові кошти у розмірі 5 000 доларів США строком на 93 дні до 25 січня 2013 року включно. На суму вкладу нараховуються відсотки у розмірі 6,5% річних.

За умовами укладеного договору нарахування процентів на суму вкладу починається з першого робочого дня після надходження коштів до банку, і відбувається кожного календарного дня. За день, коли вклад повертається ОСОБА_3, проценти не сплачуються. Дія договору припиняється із виплатою ОСОБА_3 всієї суми вкладу разом з процентами.

Мінімальний строк вкладу за депозитом становить 3 місяці, після спливу яких ОСОБА_3 може повернути собі вклад та отримати нараховані відсотки в повному обсязі без застосування зниженої відсоткової ставки, яка застосовується при достроковому поверненні вкладу. Якщо після закінчення трьох місяців ОСОБА_3 не виявить бажання повернути вклад, то договір автоматично пролонгується ще на три місяці. Така пролонгація можлива необмежену кількість разів без особистої явки ОСОБА_3 до банку.

Відповідно до умов договору сторони мають право достроково розірвати вказаний договір, повідомивши про це один одного за два банківських дні до розірвання договору. У разі вимоги ОСОБА_3 розірвати договір до спливу тримісячного строку з дня його укладення або його автоматичної пролонгації, вкладнику повертається сума вкладу та відсотки за фактичну кількість днів, що минули з дня оформлення або пролонгації договору.

Відповідно до клієнтської виписки по договору № SAMDN3009 «Стандарт», три місяці, валюта - долар США, клієнт - ОСОБА_3, 25 жовтня 2012 року було зроблено вклад за договором у розмірі 5 000 доларів США, в подальшому 25 листопада 2012 року, 25 грудня 2012 року, 25 січня 2013 року, 25 лютого 2013 року та 25 березня 2013 року були нараховані відсотки за депозит, а відповідно 26 листопада 2012 року, 26 грудня 2012 року, 26 січня 2013 року, 26 лютого 2013 року та 26 березня 2013 року були виплачені нараховані відсотки за договором. В подальшому, кожного 25 числа місяця, починаючи з 25 квітня 2013 року по 25 січня 2014 року нараховувалися відсотки за депозит без здійснення їх виплати.

Станом на 25 січня 2014 року залишок на карті ОСОБА_3 склав 5 297, 52 доларів США.

З наступної виписки по договору № SAMDN3009 25 лютого 2014 року, 25 березня 2014 року та 25 квітня 2014 року були нараховані відсотки за депозит, 29 квітня 2014 року було здійснено переказ коштів у сумі 362,17 доларів США.

25 травня 2014 року, 25 червня 2014 року, 25 липня 2014 року, 25 серпня 2014 року, 25 вересня 2014 року, та 25 жовтня 2014 року було нараховано відсотки за депозит, і 25 жовтня 2014 року було утримано податок з відсотків по договору у сумі 5,85 доларів США.

Станом на 25 жовтня 2014 року залишок на карті ОСОБА_3 склав 5 249,11 доларів США.

20 травня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «Приват Банк» із заявою про надання письмової відповіді про причини блокування депозитного вкладу № SAMDN3009 від 25 жовтня 2012 року.

27 січня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ КБ «Приват Банк» із претензією-вимогою, у якій просив вжити заходів щодо припинення порушення прав ОСОБА_3 вільно розпоряджатися своєю власністю, та видати протягом 3-х днів з дня отримання даної претензії грошові кошти з належними відсотками, що знаходяться на депозитному рахунку ОСОБА_3 № SAMDN3009 у ПАТ «Приват Банк».

Зазначена претензія була отримана ПАТ «Приват Банк» 31 січня 2014 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

01 вересня 2014 року та 12 грудня 2014 року ОСОБА_3 повторно звертався до ПАТ КБ «Приват Банк» із претензією-вимогою, у якій просив припинити порушення його прав та виплатити грошові кошти з належними процентами, що знаходяться на його депозитному рахунку.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що дії ПАТ КБ «Приват Банк» не відповідають умовам укладеного договору, порушують вимоги чинного законодавства, а тому вимоги позивача підлягають до задоволення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині стягнення депозитних коштів, процентів та трьох відсотків річних з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно вимог ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 вніс кошти на депозитний рахунок, однак відповідач на неодноразові вимоги позивача їх не повернув.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права.

Банк, утримуючи у себе кошти без законних на те підстав та відмовляючи у їх поверненні порушує право власності ОСОБА_3, що суперечить вимогам чинного законодавства України та принципам міжнародного права.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приват Банк» зазначає про те, що ОСОБА_3 не довів факту існування договірних відносин між сторонами. Однак такі доводи відповідача є безпідставними, так як у матеріалах справи наявна копія депозитного договору, яка містить гербову печатку банку та підпис відповідальної особи, яка оформила договір.

Крім того в судовому засідання суду апеляційної інстанції представник банку визнав факт укладення депозитного договору з ОСОБА_3

Також в суді апеляційної інстанції колегія суддів оглянула оригінал депозитного договору між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 та оригінал виписки банку, відповідно до якої банк отримав кошти позивача в сумі 5000 доларів США та нараховував відсотки на зазначену суму.

Посилання апелянта на відсутність доказів звернення позивача з вимогою до банку про розірвання договору не заслуговують на увагу, оскільки у матеріалах справи міститься, вимога-претензія ОСОБА_3 від 27 січня 2014 року, яка направлена його представником до ПАТ КБ «Приват Банк», та яка була отримана відповідачем 31 січня 2014 року, що підтверджується листом банку від 27.02.2014 року № 30.1.0.0/2-20140217/2093.

Заперечуючи проти позову ПАТ КБ «Приват Банк» зазначає, що строк дії договору ще не сплив, а у разі дострокового повернення грошових коштів банківських вкладів передбачена знижена відсоткова ставка.

Проте, зі змісту депозитного договору вбачається, що мінімальний строк вкладу за депозитом становить 3 місяці, а якщо після закінчення трьох місяців ОСОБА_3 не виявить бажання повернути вклад, то договір автоматично пролонгується ще на три місяці. Така пролонгація можлива необмежену кількість разів без особистої явки ОСОБА_3 до Банку.

З матеріалів справи вбачається, що у договірних відносинах між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_3 мала місце пролонгація депозитного договору кожного разу на три місяці фактично до 24 січня 2014 року. 27 січня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до банку з претензією-вимогою про повернення коштів. Таким чином, посилання відповідача на дострокове розірвання договору є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги в частині відсутності підстав до стягнення з відповідача 3 % річних за порушення виконання грошового зобов'язання, колегія суддів вважає безпідставним.

Так, заперечуючи проти зазначених вимог позивача банк посилається на вимоги ст. 612 ЦК України, вказуючи що порушення банку сталося через прострочення кредитора, на відсутність вини банку та причинного зв'язку між діями банку та наслідками, а саме не поверненням депозитного вкладу.

Зазначені доводи колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом встановлено беззаперечне порушення банком умов депозитного договору, а саме відмову в поверненні вкладу та відсотків на вклад по закінченню строку договору. А тому дії банку є неправомірними, вчиненими всупереч вимогам договору, в порушення вимог ст.ст. 526, 1058, 1060 ЦК України.

Інших доводів щодо неправомірності стягнення 3% річних за порушення строку повернення депозитних коштів чи неправильність розрахунку позивача суми 3% річних подана апеляційна скарга не містить.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновками суду в частині стягнення з ПАТ КБ «Приват Банк» відшкодування за спричинену моральну шкоду з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи те, що між сторонами склалися договірні відносини і договором строкового банківського вкладу, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приват банк» не було передбачено відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову у цій частині.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь позивача 1 000 грн. в якості відшкодування за спричинену моральну шкоду підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приват Банк» задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 квітня 2015 року в частині стягнення 1000 грн. в якості відшкодування за спричинену моральну шкоду скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» про відшкодування моральної шкоди відмовити.

В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 квітня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.