справа № 492/336/16-ц
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

Іменем України

07 грудня 2016 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Гусєвої Н.Д.,

при секретарі - Рябчук О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батьківство з актового запису, -

встановив:

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частки зі всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття,а також на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, в розмірі 1/4 частки зі всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму до досягнення дитиною трирічного віку, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі від якого народилася зазначена дитина, яка спільно проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Позивачка спільно з відповідачем не проживає та відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини та на її утримання не надає, хоча зобов'язаний це робити, що зумовило позивачку звернутися до суду з зазначеним позовом.

Відповідач за первісним позовом заявлені позивачкою позовні вимоги не визнав та подав до суду зустрічну позовну заяву про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батьківство з актового запису, посилаючись на те, що він записаний батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак у нього є сумніви щодо його кровного споріднення з сином, так як дитина зовсім не схожа на нього та позивачка мешкає у своєї матері.

Ухвалою суду від 07 грудня 2016 року на підставі заяви позивача за зустрічним позовом зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батьківство з актового запису залишена без розгляду.

Позивачка за первісним позовом в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд задовольнити їх повністю, а також просила суд про розгляд справи у її відсутність.

Відповідач за первісним позовом у судове засідання не зявився, але надав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності та надав заперечення проти позову згідних яких позовні вимоги позивачки за первісним позовом визнав частково, зазначивши, що на його утриманні є непрацездатні батьки, які потребують матеріальної допомоги у звязку з чим не може сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному позивачкою та згоден сплачувати аліменти в розмірі ? з заробітку, щомісячно.

У звязку з неявкою осіб, які беруть участь у справі в судове засідання, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України, судом, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню і такий висновок суду ґрунтується на наступному.

Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з обовязком батьків утримувати малолітню дитину, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-ЖД № 170398, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції 04.05.2012р. між позивачкою і відповідачем зареєстровано шлюб (а.с. 3). Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, його батьком вказаний ОСОБА_2 (а.с. 17) - відповідач по справі (а.с. 4).

З довідки № 297 від 16.03.2016р., виданої виконавчим комітетом Павлівської сільської ради Арцизького району Одеської області вбачається, що дитина проживає разом з матірю та знаходиться на її утриманні (а.с. 5).

Згідно висновку експерта № 75 від 03.10.2016р. судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що громадянин ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який є відповідачем за первісним позовом, може являтися біологічним батьком дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, народженої громадянкою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка є позивачкою за первісним позовом, з ймовірністю 99,99999 %, таким чином, батьківство практично доведено (а.с. 47-53).

Стан здоров'я дитини та відповідача за первісним позовом задовільні.

Також, судом встановлено, що відповідач за первісним позовом працює на посаді фельдшера КУ «Одеська міська станція швидкої медичної допомоги» та отримує постійний заробіток, про що зазначила в позовній заяві позивачка за первісним позовом, що не заперечував відповідач за первісним позовом та підтвердив у своїй заяві, зазначивши, що він працює, тому цей факт, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню і суд приймає його.

Домовленості (договору) щодо розміру сплати аліментів на утримання дитини, як вбачається із матеріалів справи між сторонами не досягнуто, тому у позивачки є підстави для звернення до суду з відповідним позовом.

Виниклі між сторонами правовідносини регулюються ч. 3 ст. 181 СК України згідно якої встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька. Відповідно до положень ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Такий принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24).

Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обовязок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Отже, обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України.

Відповідно до розяснень, що викладені у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідач за первісним позовом є батьком малолітнього ОСОБА_3, що підтверджено свідоцтвом про його народження, висновком експерта № 75 від 03.10.2016р. судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи.

Відповідно до ст. 182 СК України суд при визначенні розміру аліментів враховує такі обставини як стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення.

Позивачкою та відповідачем за первісним позовом на надано суду жодного доказу, підтверджуючого стан здоров'я та матеріальне становище дитини, відповідача; наявності у відповідача інших дітей, непрацездатних батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення для справи.

Виходячи з аналізу перелічених норм закону, враховуючи обставини та матеріали справи, суд приходить до висновку, що не зважаючи на те, що відповідач, будучи батьком малолітньої дитини, проживаючи окремо, зобовязаний утримувати свою малолітню дитину, яка проживає з матірю до досягнення дитиною повноліття в розмірі, визначеному судом.

Суд вважає необхідним стягувати аліменти з усіх видів доходів батька дитини, а не тільки з заробітної плати, оскільки це передбачено п. 1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженим Постановою КМУ від 26 лютого 1993 р. № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб».

Згідно з ст. 26 Закону України «Про оплату праці» при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти відсотків, а у випадках, передбачених законодавством - п'ятдесяти відсотків заробітної плати, що належить до виплати працівникам. Однак це обмеження не поширюються на відрахування із заробітної плати при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Оскільки, як судом встановлено та не заперечувалося сторонами,відповідач за первісним позовом працює, отримує регулярно заробітну плату, не заперечує проти сплати аліментів, то при вирішенні питання про стягнення з нього аліментів на утримання дитини необхідно застосувати дію ст. 183 СК України.

В силу ч. 1 ст. 183 СК України, з урахуванням викладеного, приймаючи до уваги стан здоров'я і матеріальне становище дитини, обовязок відповідача за первісним позовом утримувати дитину до досягнення нею повноліття, стан здоров'я і матеріальне становище відповідача за первісним позовом та наявність у нього непрацездатних батьків та його незгоду на виплату аліментів на утримання дитини в зазначеному позивачкою за первісним позовом розмірі, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивачки за первісним позовом та стягувати аліменти з відповідача за первісним позовом на користь позивачки на утримання дитини в розмірі 1/3 частин від усіх видів щомісячного заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Суд не бере до уваги визнання позову відповідачем сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частин з заробітку, щомісячно, так як ним не надано суду доказів того, що у відповідача є непрацездатні батьки, які постійно хворіють та потребують коштів на ліки, чим не виконав вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України тому, суд вважає, що таке визнання позову є необґрунтованим.

Суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тому по наявній справі аліменти з відповідача мають бути присуджені з 21.03.2016р.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, слід звернути увагу на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Принципове положення законодавця, що викладене в ч. 4 ст. 84 СК України полягає у тому, що право на утримання дружини, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, тому чоловік має їй компенсувати втрату можливостей повноцінно себе реалізовувати у кар'єрному зростанні, громадському та світському житті. Однак, для виникнення вищезазначеного аліментного зобовязання, ч. 4 ст. 84 СК України передбачає наявність такої обовязкової умови, як спроможність чоловіка надавати таку матеріальну допомогу дружині.

Позивачкою за первісним позовом на підтвердження своїх позовних вимог про стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку, не надано суду жодного належного, в розумінні ст. ст. 57-60 ЦПК України, письмового доказу того, що відповідач, має змогу надавати матеріальну допомогу на її утримання, чим не виконала вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для стягнення аліментів з відповідача за первісним позовом на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки позивачка не довела суду наявність у чоловіка проживаючого окремо, можливості надавати матері дитини матеріальну допомогу, які на думку суду мають виступати в їх сукупності і лише при наявності такої сукупності можливо задовольнити позов про стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку, тому суд приходить до висновку, що позовна заява в цій частині задоволенню не підлягає.

На підставі вищезазначеного, суд, оцінивши в сукупності всі добуті в судовому засіданні докази, вважає необхідним задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 частково.

Суд вважає за необхідне зазначити, що на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Так як позивачка за первісним позовом звільнена від сплати судового збору, на підставі ст. 88 ЦПК України, судовий збір в сумі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом на користь держави у звязку з задоволенням позовних вимог позивачки про стягнення аліментів.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. ст. 84, 141, 180, 181, 182, 183, 191 СК України, ст. ст. 1, 6, 15, 30, 57-61, 88, 158, 197, 207-209, 212-215, 367 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання якого зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви, тобто з 21 березня 2016 року та до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до 04 лютого 2032 року.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.

Допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежів за один місяць.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо сторони, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії наявного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя

Арцизького районного суду ОСОБА_4