Справа № 344/9762/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2406/2016
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

29 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Малєєва А.Ю., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю: представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 ОСОБА_5,

третьої особи ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за заявою представника ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи , які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_6 та ОСОБА_7, про витребування майна з чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 07 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 07 листопада 2016 року відмовлено в задоволенні заяви представника ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_6 та ОСОБА_7, про витребування майна з чужого незаконного володіння

На дану ухвалу суду представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм процесуального права. Апелянт вважає необґрунтованим та таким, що не відповідає матеріалам справи висновок суду першої інстанції про відсутність доказів необхідності вжиття заходів забезпечення позову, оскільки такі докази були подані заявником разом із клопотанням про забезпечення позову. Зокрема, позивач зазначала, що спірна квартира вибула із її власності без її на те згоди та декілька раз формально перепродавалась, залишаючись при цьому у користуванні однієї і тієї ж особи. Крім того, судом першої інстанції не було враховано того, що власником спірної квартири є матір ОСОБА_6, який набув спірну квартиру на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасовано, а також те, що відповідач має намір продати спірну квартиру. Посилаючись на необґрунтованість оскаржуваної ухвали, представник позивача просить її скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній. Крім того зазначив, що позивач хоч і не має прямих доказів про продаж спірної квартири, але долучена до матеріалів справи довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на його думку, свідчить про те, що ОСОБА_4 готує квартиру до продажу.

Представник відповідача ОСОБА_4 та третя особа ОСОБА_6 апеляційну скаргу заперечили. Додатково пояснили, що квартира була придбана близько 9 років тому, і з того часу наміру продавати квартиру у них не було. Також зауважили, що ОСОБА_4 у спірній квартирі зареєструвала внуків, а тому без дозволу органу опіки та піклування міськвиконкому здійснити продаж спірної квартири неможливо. На думку представника відповідача, накладення арешту на спірну квартиру порушило б права її добросовісного набувача, тобто ОСОБА_4 У зв'язку із викладеним просили ухвалу про відмову у задоволенні заяви про накладення арешту на квартиру залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 151,152,153 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі вправі вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Із змісту п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» слідує, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Окрім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Івано-Франківського міського суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_6 та ОСОБА_7, про витребування майна квартири АДРЕСА_1, з чужого незаконного володіння.

Із змісту поданої заяви про забезпечення позову вбачається, що об'єктивних доказів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову ОСОБА_2 не навела.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання представника ОСОБА_2 на те, що відповідач має намір продати спірну квартиру, оскільки дане твердження ніякими належними і допустимими доказами не доведено. Висновки ж про обставини, які мають правове значення, судом на припущеннях ґрунтуватись не можуть.

Зважаючи на відсутність доказів на підтвердження обставин, з якими повязується застосування зазначеного представником ОСОБА_2 виду забезпечення позову, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для забезпечення позову.

Приймаючи до уваги вищенаведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування оскарженої ухвали немає.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313-315, 317, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 відхилити, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 07 листопада 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: А.Ю. Малєєв

ОСОБА_8