Справа № 740/1398/16-ц
Провадження № 2/740/520/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2016 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Гордієць Л.В.,

при секретарі Носилевській О.В.,

з участю: позивача, відповідача, представника відповідача адвоката ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ніжина цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В С Т А Н О В И В:

В позові до суду позивач просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивував наступним.

З відповідачкою перебував в зареєстрованому шлюбі з 05.02.2002 року по 05.10.2015 року. Від шлюбу мають сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає з відповідачкою.

01.08.2015 року відповідачка виїхала зі спірної квартири і документально не проживає в його квартирі більше семи місяців, про що він повідомив голову правління ОСББ Рябінушка ОСОБА_5, що є підставою для звернення до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням на підставі ст.ст.71, 72 ЖК України.

В суді позивач підтримав позовні вимоги та пояснив, що відповідачка добровільно зібрала свої речі та виїхала з квартири, залишивши ключі від вхідних дверей. Їхній син також став проживати разом з матірю. Він відібрав ключ від вхідних дверей у сина, оскільки останній вчинив пожар в квартирі. Проте, до сина він відноситься добре.

На даний час відповідачка вже більше 10 місяців без поважних причин не проживає в спірній квартирі. Вона має іншого чоловіка і на даний час перебуває в стані вагітності.

Просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідачка та її представник позовні вимоги не визнали.

Відповідачка суду пояснила, що вона не по добрій волі виїхала з квартири, а її вигнав позивач. З лютого 2015 року вона спала на кухні, оскільки позивач створив нестерпні умови для проживання. Також пояснила, що працює в одній з аптек м.Ніжина, має невелику зарплату, а тому на початку наймала квартиру в місті для проживання разом з сином, а на даний час проживає в будинку своєї матері в с.Вертіївка, Ніжинського району. В подальшому, має намір наймати квартиру для проживання в м.Ніжині, оскільки робота та навчання в школі сина є в м.Ніжині.

Поважна причина не проживання в спірній квартирі це та обставина, що позивач її вигнав. Вона переживає за житлову площу для сина, який також позбавлений права користування спірним житлом. Вона також позбавлена вільного доступу до спірного житла. Не заперечувала, що вона на даний час перебуває в стані вагітності.

Просила в позові відмовити.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - голова ОСББ «Рябінушка» ОСОБА_5 суду показав, що квартира АДРЕСА_2 перебуває на балансі ОСББ Рябінушка.Про те, що відповідач не проживає в спіріній квартирі з початку серпня 2015 року він дізнався від позивача. Також йому відомо, що позивач забрав ключі від вхідних дверей у свого сина.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору представник органу опіки та піклування Ніжинської міськради ОСОБА_6 суду показала, що у вересні 2015 року у службу у справах дітей м.Ніжина зверталася відповідачка щодо поведінки позивача, який чинить перешкоди в користуванні житлом сину забрав ключі від квартири, дитина проживає на найманих квартирах. Була проведена бесіда з батьком та рекомендовано звернутися до психолога.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що він товаришує з позивачем. Йому відомо, що сторони розлучені. З кінця літа 2015 року позивач проживає в квартирі один. Відповідачка забрала свої речі та добровільно виїхала з квартири. Син сторін проживає разом з відповідачкою.

Свідок ОСОБА_2 суду показала, що приходиться рідною сестрою позивача. Їй відомо, що відповідачка на початку серпня 2015 року добровільно виїхала з квартири. На даний час відповідачка перебуває в стані вагітності.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що на початку квітня 2016 року до центру соціальної служби для дітей та молоді звернулася відповідачка про надання психологічної допомоги неповнолітньому сину ОСОБА_9. Відповідачка мала пригнічений стан. Пояснила, що через психологічний тиск з боку позивача на неї та на дитину вимушена була виїхати зі спірної квартири. Зі слів відповідачки з позивачем розлучені, останній ніде не працює. Вона одна забезпечує дитину всім необхідним. В неї не вистачає коштів для найму квартири в м.Ніжині.

Вислухавши учасників судового процесу, свідків, вивчивши матеріали справи суд приходить до слідуючого висновку.

З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 05 лютого 2002 року по 05 жовтня 2015 року. Від шлюбу мають сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8-11,31). Відповідно до рішення виконкому Ніжинської міської ради за №779 від 16.12.2004 року учаснику бойових дій в Афганістані та воєнних конфліктів у зарубіжних країнах виконкомом Ніжинської міськради від 11.01.2005 року виданий ордер №9 ОСОБА_2, сімя якого складається з 3-х осіб, на право зайняття жилого приміщення, жилою площею 31,8 кв.м., яке складається з 2-х кімнат в квартирі №15 за адресою: м.Ніжин, вул.Геологів,19-а.

В ордері зазначено склад сімї: дружина ОСОБА_3, син ОСОБА_4 (а.с.4,25).

Зазначена квартира перебуває на балансі обєднання співвласників багатоквартирного будинку Рябінушка відповідно до рішення Ніжинської міської ради за №229 від 02.11.2006 року (а.с.63).

Сторони по справі та їхній син зареєстровані у вказаній вище квартирі з 03.02.2005 року, що підтверджується довідкою ОСББ Рябінушка м.Ніжина від 21.04.2016 року та від 17.03.2016 року (а.с.7,36).

Відповідно до довідки ОСББ Рябінушка за №376 від 17.03.2016 року, 01.08.2015 року ОСОБА_2 проінформував голову правління ОСББ Рябінушка ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_3 виїхала з квартири АДРЕСА_3 (а.с.6).

Відповідно до комісійно складеного акту обстеження про фактично проживаючих осіб підтверджується, що в квартирі АДРЕСА_4, згідно бази даних ОСББ Рябінушка м.Ніжина зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 Фактично проживає: ОСОБА_2 (а.с.54,25).

На а.с. 33 є копія заяви відповідачки від 25.04.2016 року про звернення до начальника служби у справах дітей ОСОБА_10 про захист прав її неповнолітнього сина щодо психологічного тиску на неї та на сина, в результаті чого вимушена була покинути житло спільне з чоловіком з 01.08.2015 року та винаймати житло, щоб уникнути психологічного та фізичного насильства (а.с.33).

Відповідно до листа за №16-27/328 від 21.09.2015 року начальник служби у справах дітей ОСОБА_10 повідомляє ОСОБА_3, що заява від 25.08.2015 року розглянута та 17.09.2015 року проведено бесіду з батьком дитини ОСОБА_2 щодо обовязків та відповідальності батьків за виховання дитини та недопущення неправомірних дій та розяснені правові наслідки (а.с.32).

21.04.2016 року відповідачка звернулася до начальника відділу з управління та приватизації комунального майна виконавчого комітету Ніжинської міської ради щодо оформлення передачі в приватну власність квартири АДРЕСА_5 у рівних частках їй та сину, ОСОБА_4В.(а.с.34).

Син сторін -ОСОБА_4 навчався у 8 -В класі Ніжинської ЗОШ №15(а.с.57).

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим свого житла.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сімї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Відповідно до ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Це ж положення закріплено в ст.9 ЖК України, згідно якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до приписів статей 71, 72 ЖК України наймач житла чи член його сім'ї можуть бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності в жилому приміщенні в строк понад шість місяців без поважних причин.

Судом встановлено, що відповідачка дійсно з 01.08.2015 року разом з неповнолітнім сином не проживає в спірній квартирі, однак таке непроживання повязане з тими обставинами, що її колишній чоловік позивач чинить на неї та на їхнього неповнолітнього сина психологічний тиск. З приводу чого вона зверталася у відповідні органи для надання психологічної допомоги сину. На даний час відповідачка перебуває в стані вагітності, що є також поважною обставиною не проживання в квартирі з колишнім чоловіком.

На даний час, проти чого не заперечував в суді позивач, відповідачка та їхній син не мають вільного доступу до квартири, тобто не мають можливості користуватися житловою площею за місцем своєї реєстрації, оскільки не мають ключа від вхідних дверей квартири.

Суд вважає, що неповнолітній син сторін, враховуючи його вік не може самостійно без сторонньої допомоги матері з якою він проживає реалізувати своє право на користування житлом в спірній квартирі.

Суд приходить до висновку, що для відповідачки та сина сторін спірне житло є необхідним для проживання, оскільки вона працює в м.Ніжині син навчається в школі м.Ніжина, іншого житла в м.Ніжині для проживання вони не мають.

Позивачем не доведено належним чином наявності передбачених ст.ст.71,72 ЖК України підстав для визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням у зв'язку з її відсутністю в квартирі понад 6 місяців без поважних причин.

Тому, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги не обгрунтовані та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.88, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області через Ніжинський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: