АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4474/16 Справа № 208/348/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Ричка С. О. Доповідач - Болтунова Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Козлова С.П., Тамакулової В.О.

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 березня 2016 року,-

в с т а н о в и л а

20 січня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою і просила визнати незаконною бездіяльність Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ щодо виконання рішення суду про стягнення аліментів з ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини на утримання сина ОСОБА_4, 2002 року народження, а також визнати неправомірними дії в частині відмови у наданні довідок про сплачені аліменти та порядку нарахування заборгованості по аліментам, станом на 11.01.2016 року, з урахування середньої заробітної плати працівника за минулий час. ( а.с.6)

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 березня 2016 року було відмовлено у задоволенні скарги за пропуском строку.( а.с.73)

Не погодившись із даною ухвалою, заявниця подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права, просила її скасувати.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 серпня 2005 року були стягнуті аліменти з ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку, на користь ОСОБА_2, починаючи з 19 травня 2005 року до повноліття дитини. ( а.с.13 зворт.)

Постановою державного виконавця ВДВС від 21 вересня 2005 року було відкрито виконавче провадження про примусове виконання рішення суду за виконавчим листом № 2-2270 від 26.08.2005 року.

На вимогу державного виконавця заявником було надано дублікат вказаного виконавчого листа від 06 квітня 2006 року, оскільки його оригінал зник з Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ з невідомих причин.

У липні 2007 року ОСОБА_2 звернулась до Петриківського районного суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення заборгованості по аліментам та пені за прострочення сплати. ( а.с.24)

11 грудня 2007 року заявниці був виданий виконавчий лист № 2-293/2007 про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості по аліментам в розмірі 4776,93 грн. ( а.с.26)

ОСОБА_2 неодноразово зверталась до ВДВС про перерахунок аліментів за період з 01 серпня 2011 року по 31 січня 2014 року, однак відповіді не отримала.( а.с.27-30)

Крім того заявниця просила державного виконавця ВДВС надати їй довідки про сплачені аліменти за період з 01.08.2014 року по 31.01.2015 року для оформлення соціальної допомоги, як малозабезпеченій сім*ї, однак згідно відповіді начальника відділу від 27.05.2015 року даний документ видати не вбачається можливим. ( а.с.31-32)

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 зверталась зі скаргами та заявами до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, які були надіслані до Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ для розгляду, а також неодноразово до начальника зазначеного ВДВС, однак позитивних результатів не отримала.( а.с. 33-36, 39-44)

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні скарги, суд першої інстанції послався на те, що заявницею був пропущений строк на звернення до суду, і клопотання про його поновлення вона не надала.

Проте з таким висновком колегія суддів не погоджується та вважає його передчасним.

Відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно до вимог ст.73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Питання про поновлення чи продовження пропущеного строку вирішує суд, у якому належало вчинити процесуальну дію або до якого потрібно було подати документ чи доказ. Одночасно з клопотанням про поновлення чи продовження строку належить вчинити ту дію або подати той документ чи доказ, стосовно якого заявлено клопотання.

Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз'яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Статтею 387 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржені рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов*язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржені рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи ДВС і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З матеріалів справи видно, що заявниця дізналась про порушення своїх прав 29 грудня 2015 року, а до суду звернулась зі скаргою 20 січня 2016 року.

Розглядаючи скаргу, суд першої інстанції не прийняв до уваги вищезазначені норми закону та в повному обсязі не перевірив і не з*ясував питання стосовно строків звернення заявниці до суду та обставини, які є суттєвими для правильного розгляду справи.

Крім того, п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», визначено, що судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника (стаття 388 ЦПК). Розподіл таких судових витрат здійснюється судом незалежно від того, чи оскаржуються рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, оскільки відповідно до частини другої статті 4 Закону України "Про державну виконавчу службу" державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

А отже, судом першої інстанції при розгляді скарги питання щодо судових витрат вирішено не було.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвалу суду підлягає скасуванню, на підставі п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, у зв*язку з чим апеляційна скарга задовольняється частково.

Керуючись ст.ст.307, 312 ЦПК України,колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 березня 2016 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Судді: