АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6393/16 Головуючий 1 інст. - Шестак О.І.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» листопада 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 липня 2016 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Сульженко Жанна Олександрівна, Орган опіки та піклування при Адміністрації Дзержинського району Харківської міської ради про застосування позовної давності до кредитного договору, визнання іпотечного договору недійсним, визнання договору про відступлення права вимоги недійсним в частині відступлення права вимоги, застосування мораторію на стягнення майна, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2. В обґрунтування свого позову посилався на те, що 24 вересня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір ML-701/854/2007, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 98999,91 швейцарських франків строком до 24 вересня 2027 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених в кредитному договорі. Банк свої зобов'язання виконав в повному обсязі, ОСОБА_1 в свою чергу зобов'язалася прийняти, належним чином використати та повернути банку вказані кредитні кошти у строки зазначені в кредитному договорі, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором.

Зазначив, що зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_1 не виконані, зокрема, не виконується графік платежів, порушується порядок та строки сплати відсотків.

Вказав, що станом на 29 травня 2014 року заборгованість ОСОБА_1 по тілу кредиту склала 96743,26 швейцарських франків, що еквівалентно 1267009,71 грн., по нарахованим та не сплаченим відсоткам - 16942,24 швейцарських франків, що еквівалентно 221886,08 грн., пеня - 414952,09 швейцарських франків, що еквівалентно 5434469,84 грн., а всього 6923365,63 грн.

Зазначив, що в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором 24 вересня 2007 року укладено договір іпотеки № РСL-701/854/2007, предметом якого є квартира, загальною площею 75,1 кв. м., житловою 36,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві власності. Вартість предмета іпотеки склала 520200,00 грн.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 24 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № SR-701/854/2007, відповідно до якого ОСОБА_2 прийняла на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, також поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно.

Вказав, що у зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором щодо своєчасної сплати процентів за погашення кредиту товариство 16 червня 2014 року направив на адресу ОСОБА_1 лист з письмовою вимогою про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про виселення та зняття з реєстраційного обліку з предмета іпотеки.

Вважав, що своєю неправомірною бездіяльністю відповідачі порушили прийняті на себе зобов'язання встановлені у кредитному договорі, договорі поруки та договорі іпотеки.

Просив стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № ML-701/854/2007 від 24 вересня 2007 року в розмірі 6923365,63 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ML-701/854/2007 від 24 вересня 2007 року в розмірі 6923365,63 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором № РСL-701/854/2007 від 24 вересня 2007 року, а саме: квартири, загальною площею 75,1 кв. м., житловою 36,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві власності; витрати пов'язані зі збереженням та реалізацією предмета іпотеки стягнути з ОСОБА_1; встановити початкову ціну предмета іпотеки, а саме: квартири, загальною площею 75,1 кв. м., житловою 36,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві власності не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час продажу; з метою збереження предмета іпотеки до її реалізації передати предмет іпотеки, а саме: квартиру, загальною площею 75,1 кв. м., житловою 36,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві власності в управління Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на період до її реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладення договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами; виселити ОСОБА_1 та інших мешканців, які зареєстровані та проживають у квартирі зі зняттям з реєстраційного обліку; стягнути з відповідачів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судові витрати.

Не визнавши позов у листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк».

В обґрунтування свого зустрічного позову посилалася на те, що відповідно до додатку № 1 до кредитного договору № ML-701/854/2007 від 24 вересня 2007 року сторони встановили, що погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 29 травня 2014 року банк отримав останній платіж від неї 24 листопада 2008 року, таким чином, початок перебігу позовної давності для стягнення кредиту й процентів за користування кредитом є день, коли вона повинна була сплатити черговий платіж, тобто 24 грудня 2008 року, однак не сплатила його, тому банк мав право звернутися до суду з вимогою про захист свого права у грудні 2011 року.

Зазначила, що договір іпотеки № РСL-701/854/2007 від 24 вересня 2007 року укладений з порушенням прав малолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, при передачі майна в іпотеку, а саме відсутня згода органу опіки та піклування, оскільки як на час оформлення квартири в іпотеку, так і на сьогоднішній день, діти проживають за адресою предмета іпотеки та іншого житла не мають.

Вказала, що передана квартира в іпотеку за адресою: АДРЕСА_1 є єдиним житлом, що належить їй, і загальна площа квартири не перевищує 140 кв. м., тому дана квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Зазначила, що розрахунки заборгованості за кредитним договором не відображають ставок та сум, які бралися за основу при розрахунках, періоду нарахування боргу з урахуванням погашених сум, якщо такі мали місце бути, а розрахунки містять відомості лише щодо наявності загальної суми заборгованості за кредитом, процентами та суму пені станом на 29 травня 2014 року.

Просила застосувати позовну давність до кредитного договору № ML-701/854/2007 від 24 вересня 2007 року; визнати договір іпотеки № РСL-701/854/2007 від 24 вересня 2007 року недійсним; визнати договір про відступлення права вимоги від 12 листопада 2010 року недійсним в частині відступлення права вимоги; застосувати мораторій на стягнення майна ОСОБА_1 (квартира за адресою: АДРЕСА_1), наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті; судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення - скасувати в частині відмови в задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки; ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити у повному обсязі; судові витрати покласти на відповідачів по справі. При цьому посилався на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що відповідно до умов кредитного договору дата остаточного повернення кредиту є 24 вересня 2027 року, тобто загальний строк позовної давності товариством не пропущено; що 24 березня 2009 року позичальником до банку подано заяву про перенесення дати погашення платежу, отже позичальник вчинив дії про визнання ним свого боргу вже після 24 листопада 2008 року; що з урахуванням трирічного строку позовної давності, останньої сплати позичальником 24 листопада 2008 року та заяви від 24 березня 2009 року кінцевого терміну погашення кредиту 24 вересня 2027 року та пред'явлення позову 25 липня 2014 року, вважає обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення заборгованості за період з 25 липня 2011 року до 24 вересня 2027 року; що припинення терміну виконання зобов'язання або терміну дії договору не означає звільнення боржника від виконання обов'язку в натурі, тому кредитор повинен право вимагати виконання обов'язку в натурі впродовж того часу, коли існує зобов'язання, а не впродовж строку виконання зобов'язання або строку дії договору; що на підставі поданої приватному нотаріусу заяви 18 грудня 2010 року вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на предмет іпотечного майна в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором; що виконавчий документ 18 квітня 2011 року подано на примусове виконання до виконавчої служби, за яким було відкрито виконавче провадження та постановою виконавчої служби від 28 грудня 2012 року виконавчий напис повернуто стягувачу; що надалі 13 березня 2013 року виконавчий напис було повторно пред'явлено на примусове виконання та постановою від 08 лютого 2014 року виконавчий напис повернуто стягувачу, тому пред'явленням виконавчого напису 18 квітня 2011 року та 13 березня 2013 року на виконання відбулося переривання строку позовної давності за вимогами про дострокове повернення частини позики, а також стягнення боргу за щомісячними платежами в межах позовної давності щодо кожного із них; що в матеріалах справи відсутні докази направлення кредитором письмової вимоги на адресу позичальника та поручителя та відсутні докази отримання ними даної вимоги.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» необхідно відхилити, рішення суду в оскаржуваній частині - залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову в оскаржуваній частині, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з того, що строк, протягом якого позивач мав право звернутися до суду, ним пропущено.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 вересня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір ML-701/854/2007, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 98999,91 швейцарських франків строком до 24 вересня 2027 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених в кредитному договорі.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 24 вересня 2007 року укладено договір іпотеки № РСL-701/854/2007, предметом якого є квартира, загальною площею 75,1 кв. м., житловою 36,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві власності, вартість якої становила 520200,00 грн. та договір поруки № SR-701/854/2007, укладений між банком та ОСОБА_2 24 вересня 2007 року, згідно якого поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники.

Банк свої зобов'язання виконав в повному обсязі, однак ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором не виконала.

У зв'язку з чим станом на 29 травня 2014 року заборгованість ОСОБА_1 по тілу кредиту склала 96743,26 швейцарських франків, що еквівалентно 1267009,71 грн., по нарахованим та не сплаченим відсоткам - 16942,24 швейцарських франків, що еквівалентно 221886,08 грн., пеня - 414952,09 швейцарських франків, що еквівалентно 5434469,84 грн., а всього 6923365,63 грн.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також в ч. 1 ст. 611, ч. 2-4 ст. 612, ч. 1,2 ст. 220 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника.

Із матеріалів справи вбачається, що повернення кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку Платежів, а саме не пізніше 25 числа кожного місяця в сумі 463, 02 швейцарських франків, процентів за користування кредитом у відповідній сумі шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим Договором. З 24 листопада 2008 року ОСОБА_1 припинила сплачувати кредит, банк звернувся до суду у липні 2014 року, тобто з порушенням строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а саме з 24 грудня 2008 року.

Посилання представника банку на те, що строк позовної давності звернення до суду банк не пропустив, оскільки його було перервано у зв'язку з пред'явленням банком до примусового виконання виконавчого напису у 2013 році є безпідставними, виходячи з наступного.

Статею 264 ЦК України передбачено підстави переривання перебігу позовної давності. Зокрема, зазначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників або якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Як вбачається з матеріалів справи виконавчий напис вчинено 18 грудня 2010 року. Проте, з позовом до суду банк звернувся тільки у липні 2014 року.

Строк позовної давності рахується з дня вчинення виконавчого напису або ухвалення судового рішення, а не з дати звернення до виконавчої служби для примусового виконання виконавчого напису або судового рішення вперше, вдруге тощо, оскільки це є правом реалізації виконавчого напису або судового рішення, воно належить стягувачу та не пов'язано із строком звернення до суду за захистом своїх прав або інтересів.

Доводи представника банку на те, що оскільки правовідносини між сторонами тривають, тому позов банку необхідно задовольнити, є необгрунтованими, оскільки частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції обґрунтовано залишив позов без задоволення у зв'язку з пропуском банком строку для звернення до суду та наданням заяви ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності. При цьому правильно зазначив, що ОСОБА_1 мала заборгованість перед банком.

За таких обставин судова колегія вважає, що з додержанням вимог статей 213 - 215 ЦПК України суд першої інстанції, встановивши обставини справи повно, надавши їм належну оцінку, дійшов обгрунтованого висновку щодо залишення позову без задоволення.

Оскільки ухвалене судове рішення в оскаржуваній частині відповідає зазначеним вимогам та обставинам справи, судова колегія вважає, що підстав для його зміни або скасування в оскаржуваній частині не вбачається. Доводи апеляційної скарги висновків суду в оскаржуваній частині не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга стосувалася тільки перегляду рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, в частині відмови в задоволенні зустрічного позову рішення суду не переглядалося.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п.1 ч.1.ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 липня 2016 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

В іншій частині рішення суду не переглядалося.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії