УХВАЛА

іменем україни

25 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про вселення, усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 12 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що неповнолітній ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1, яку він отримав у спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7 Однак, дружина померлого - ОСОБА_8 - чинить перешкоди у користуванні квартирою.

Враховуючи вищевикладене позивачі просили суд усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення неповнолітнього власника жилого приміщення ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у спірну квартиру.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області

від 17 березня 2015 року провадження в справі зупинено до розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_9 про визнання дій нотаріуса неправомірними, визнання заповіту недійсним.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12 жовтня 2015 року ухвалу суду першої інстанції скасовано. Постановлено нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про зупинення провадження у справі.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить ухвалу апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Зупиняючи провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України, суд першої інстанції, виходив із того, що розгляд цієї справи є неможливим до набрання законної сили рішення суду у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_10, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_9 про визнання неправомірними дій нотаріуса та визнання недійсним заповіту, оскільки оспорюється право позивачів на спірну квартиру.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні клопотання, апеляційний суд виходив із того, що предмет позову у справах різний, так у справі, що розглядається - це захист права власності шляхом усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, а у іншій справі це - визнання недійсним заповіту та оскарження дій нотаріуса.

Такий висновок суду є вірним.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК Україниу разі неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається у порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, суд зобов'язаний зупинити провадження у справі.

Визначаючи наявність передбачених ст. 201 ЦПК України підстав, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено в п. 4 ч. 1 цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується в тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішенні питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду

(п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

Необхідність у зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі.

Визначаючи наявність передбачених п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України підстав, апеляційний суд врахував, що предмети позову у вказаних справах є різними. У цій справі - це захист права власності шляхом усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, а у іншій справі - визнання заповіту недійсним та оскарження дій нотаріуса. При цьому, вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності не заявлено, у зв'язку з чим, відсутні підстави для висновку, про залежність одних вимог від інших.

Крім того, судами не з'ясована можливість об'єднання позовів (ст. 126 ЦПК України), що може сприяти ефективності судового захисту всі сторін спору.

Таким чином, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що обставини, які б унеможливлювали розгляд даної цивільної справи, відсутні, тому й відсутні підстави для зупинення провадження у даній справі.

Згідно ст. 342 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом прийнято ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 12 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик