Провадження № 2/0202/297/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 червня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Величко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість на свою користь за кредитним договором № MR1ERX10000095 від 15.07.2006 року у розмірі 53 568 грн. 97 коп.; з ПАТ «Акцент банк», ОСОБА_1 солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10 000 грн. 00 коп., з ОСОБА_1 на свою користь стягнути витрати на юридичну допомогу у розмірі 3 200 грн. 00 коп. та судовий збір.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до договору № MR1ERX10000095 від 15.07.2006 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 3 111,90 грн., зі сплатою за користування ним відсотків 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.07.2007 року. Проте, в порушення умов договору відповідач ОСОБА_1 свої зобовязання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду.

Вимоги до відповідача ОСОБА_1, що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2013 року позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК до Публічного акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості була задоволена частково.

Ухвалою суду від 18 вересня 2015 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2013 року за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК до Публічного акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано.

При новому розгляді справи справи представник позивача в судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В подальшому відповідно до заяви просив суд розглядати справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні, яке відбувалося в режимі відеоконференції заперечували проти задоволення позовних вимог Банку. Вказали, що кредитний договір ОСОБА_1 не укладався та кошти за договором він не отримував. ОСОБА_1 зазначив, що в нього в транспорті було викрадено барсетку в якій знаходився паспорт та інші документи. Він звертався з заявою до Служби Безпеки банку, в 2008 році йому було повідомлено про те, що особу, якою укладено договір було знайдено. В подальшому відповідно до заяви відповідач просив суд розглядати справу за його відсутності та застосувати до позовних вимог позивача строк позовної давності.

Представник відповідача ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили.

Суд, заслухавши представника позивача, відповідача та представника відповідача в судовому засіданні, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.07.2006 року між відповідачем ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК») був укладений кредитний договір № MR1ERX10000095, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 3 111,90 грн., зі сплатою за користування ним відсотків 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.07.2007 року.

Відповідно до п. 6.6 Договору строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, за даним договором встановлюється сторонами тривалістю пять років.

Вимоги до відповідача ОСОБА_1 були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк, договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідно до договору поруки № 167 від 20.10.2010 року ПАТ «Акцент-банк» зобовязався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобовязань за кредитним договором № MR1ERX10000095 від 15.07.2006 року, розмір відповідальності 10 000 грн. 00 коп. Строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом пяти років.

Як вказав в позовній заяві позивач, у звязку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору № MR1ERX10000095 від 15.07.2006 року заборгованість за ним станом на 13.05.2013 р. склала 63 568,97 грн., в тому числі: 3 111,90 грн. заборгованість за кредитом; 16 395,22 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 462,11 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 40 096,46 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 3 000,28 грн. штраф (процента складова).

Аналізуючи спірні правовідносини, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Заперечуючи обставини позову відповідач ОСОБА_1 у своїй заяві просив застосувати до позовних вимог банку строк позовної давності та відмовити в позові у звязку з закінченням строку позовної давності.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, висвітленої в рішенні «Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року, строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийняті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

За змістом норми початок перебігу позовної давності повязується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року №6-116цс13, та постанові Верховного суду України по справі №6-31 цс15, які згідно зі ст. 360 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України.

У Постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року № 6-116цс13 вказано, що у випадку, коли умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

В порушення ст. 131 ЦПК України позивач не повідомив суд про всі відомі їм рішення судів, що стосуються предмету спору, а також про всі відомі їм незавершені судові провадження, що стосуються предмета спору.

В судовому засіданні встановлено, що Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 квітня 2008 року було скасовано судовий наказ від 20.03.2008 року, виданий Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області за заявою Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 15.07.2006 року та витрат, повязаних зі зверненням заявника до суду скасовано.

Із матеріалів справи вбачається, що кредитний договір був укладений 15.07.2006 року, строк дії договору до 13.07.2007 року, при цьому погашення заборгованості по кредитному договору не проводилося,що підтверджується виписками по рахунку, наказ про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1 був ухвалений Жоівтневим районним судом м. Маріуполь Донецької області 20 березня 2008 року, який був скасований 04 квітня 2008 року, з даним позовом позивач звернувся до суду 18.06.2013 року, через більше ніж п'ять років, тобто з пропуском п'ятирічного строку позовної давності, передбаченого кредитним договором.

З урахуванням положень ст. 257 ЦК України у зв'язку зі спливом позовної давності до вимог слід застосувати позовну давність.

Стосовно вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" щодо стягнення суми з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» за договором поруки.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

З урахуванням того, що позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" стосовно стягнення суми з ПАТ "Акцент-Банк" за договором поруки витікають з відносин, які виникли на підставі договору укладеного між юридичними особами, то такі вимоги не можуть бути розглянутими в порядку цивільного судочинства.

Така правова позиція узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі №6-745цс15 та від 08 листопада 2015 року №6-1737цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, провадження у справі за позовними вимогами ПАТ КБ "ПриватБанк" до ПАТ "Акцент-Банк " про стягнення заборгованості за договорами поруки підлягає закриттю.

Також відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України необхідно повідомити ПАТ КБ «ПриватБанк», що розгляд його позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» і про стягнення заборгованості за кредитним договором віднесено до юрисдикції господарських судів.

Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності, оскільки позивачем не надано жодного доказу щодо зміни тривалості позовної давності, зупинення перебігу позовної давності чи переривання перебігу позовної давності, тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, та вимушений в позові відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись: ст. ст. 257, 261, 264, 267, 530, 553, 554, 559, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 7 11, 15, 27, 30, 60, 61, 84, 85, 88, 131, 205-206, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Провадження у справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості закрити.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П. Слюсар