АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Ільченко В.В.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03 березня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Егіда», про скасування рішення третейського суду, -

ВСТАНОВИЛА:

У січня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 16.11.2015 року у справі №1824/15 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ТОВ «Егіда» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди» встановлена заборона третейським судам розглядати спору, що захисту прав споживачів, а правовідносини, які склалися між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Справа № 755/1965/16
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7395/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Арапіна Н.Є.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 березня 2016 року позов задоволено частково.

Рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 1824/15 від 16 листопада 2015 року за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ТОВ «Егіда» про стягнення боргу (м. Київ, третейський суддя Мороз O.A.) скасовано в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1

Стягнуто з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 137,80 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість в частині відмови у задоволенні заяви, порушення норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу в частині стягнення заборгованості з ТОВ «Егіда» скасувати і ухвалити нову про задоволення його заяви в повному обсязі.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт, посилався на те, що суд першої інстанції не правильно вказав, що ТОВ «Егіда» не є суб'єктом правового регулювання Закону України «про захист прав споживачів», а тому в цій частині рішення третейського суду слід залишити без змін, оскільки апелянт вважає, посилаючись на положення ч.1 ст.555 ЦК України, що окремий розгляд вимог банка до нього та до поручителя неможливий.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Інші особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явилися, належним чином були повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду, тому розгляд справи за апеляційною скаргою, на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України, проведено за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника банку, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 червня 2007 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником, якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 318-07П30-К.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Егіда» укладено договір поруки № 3 18-071130-11 від 06 липня 2007 року.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків у справі № 1824/15 від 16 листопада 2015 року за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» позовні вимоги задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Егіда» заборгованість в розмірі 1 665 213,34 грн. та третейський збір в розмірі 17 052,13 грн. (м. Київ, третейський суддя Мороз O.A.).

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення частини вимог заяви сторонами не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не перевіряється.

Відмовляючи у задоволенні заяви в частині скасування рішення третейського суду в частині вимог до ТОВ «Егіда», суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Егіда» не є споживачем, на нього не поширюється Закон України «Про захист прав споживачів», а тому спір між банком та поручителем підвідомчий третейським судам і відповідно відсутні підстави, передбачені ст.389-5ЦПК України, для скасування рішення третейського суду в цій частині.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає нормам матеріального та процесуального законодавства.

Судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги, з посиланням на положення ч.1 ст.555 ЦК України, про те, що окремий розгляд вимог банка до нього та до поручителя неможливий, а тому рішення третейського суду слід було скасувати в повному обсязі, виходячи з наступного.

Так, згідно ч.1 ст.555 ЦК України, у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі.

Тобто, даною нормою встановлений обов'язок поручителя повідомити боржника про вимоги кредитора, а не заборона окремого розгляду справ щодо вимог кредитора до боржника і поручителя.

Натомість, іншими положеннями ст.555 ЦК України встановлено, що якщо поручитель не повідомить боржника про вимогу кредитора і сам виконає зобов'язання, боржник має право висунути проти вимоги поручителя всі заперечення, які він мав проти вимоги кредитора.

Поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов'язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг.

Крім того, відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Частиною 1 статті 543 ЦК України встановлено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Таким чином, законодавством не встановлено заборони розглядати вимоги кредитора до боржника і поручителя окремо, як на те посилається апелянт, а навпаки, вказаною нормою надає таке право кредитору.

Положеннями ст. 389-5 ЦПК України встановлено, що рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею.

Рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо:

1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано судом недійсною;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Вказана норма цивільного процесуального законодавства є імперативною, а тому при вирішенні питання про скасування рішення третейського суду, суди загальної юрисдикції можуть його скасувати виключно за наявності підстав, передбачених даною статтею.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно не знайшов підстав, передбачених ст. 389-5 ЦПК України, для скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 1824/15 від 16 листопада 2015 року за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ТОВ «Егіда» про стягнення боргу, в частині вимог до ТОВ «Егіда».

Враховуючи викладене, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03 березня 2016 року колегія суддів вважає обґрунтованою та такою, що постановлена з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді