АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Поливач Л.Д.

ШаховоїО.В.

при секретарі Литвиненку Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука Сергія Павловича про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року, -

у с т а н о в и в :

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у м. Києві, приватного нотаріуса КМНО Ковальчука С.П. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Представник позивача, зокрема, посилається на ті обставини, що суд першої інстанції не обгрунтовано послався на норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та відмовив в задоволенні позову.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представники відповідачів ПАТ «Укрсоцбанк», відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у м. Києві, приватного нотаріуса КМНО Ковальчука С.П., належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, з боку ПАТ «Укрсоцбанк» надійшли письмові заперечення, в яких зазначено прохання відхилити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції залишити без змін, та справу розглядати у відсутність представника, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

_____________________________________________________

Справа № 760/14060/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/4753/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Букіна О.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 16 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», було укладено договір невідновлюваної кредитної лінії № 005/726479-KN про надання кредиту в сумі 550000,00 доларів США, зі сплатою 15,00 процентів річних, з кінцевим терміном погашення кредиту 15 вересня 2023 року (а. с. 85-88).

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № 005/726479-KN від 16 вересня 2008 року, між ОСОБА_2 та АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», 16 вересня 2008 року було укладено іпотечний договір № 005/726484-ІО, предметом якого є нерухоме майно, а саме: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що складається з 3-х кімнат, загальною площею 100,00 кв.м. та жилою площею 61,00 кв.м. (а. с. 76-77).

15 лютого 2013 року приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П. було вчинено виконавчий напис за № 857 про звернення стягнення на трикімнатну квартиру № 162, загальною площею 100,00 кв.м., жилою площею 61,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі іпотечного договору № 005/726485-ІО від 16 вересня 2008, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Гончар Т.В. (а. с. 75).

Згідно вищезазначеного виконавчого напису № 857, за рахунок коштів, виручених від реалізації у встановленому порядку заставленого майна, пропонується задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк», в особі Північного комерційного макрорегіону ПАТ «Укрсоцбанк» (місцезнаходження якого: 03150, місто Київ, вул. Ковпака, буд. 29, код ЄДРПОУ - 00039019) в сумі 952 536 (дев'ятсот п'ятдесят дві тисячі п'ятсот тридцять шість) доларів США 49 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 1 лютого 2013 року складає 7 613 624 (сім мільйонів шістсот тринадцять тисяч шістсот двадцять чотири) грн. 15 коп., з яких: - сума заборгованості за кредитом складає 581 433 (п'ятсот вісімдесят одна тисяча чотириста тридцять три) долара США 91 цент, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 1 лютого 2013 року складає 4 647 401 (чотири мільйони шістсот сорок сім тисяч чотириста одна) грн. 24 коп.; - сума заборгованості за відсотками складає 323 225 (триста двадцять три тисячі двісті двадцять п'ять) доларів США 13 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 1 лютого 2013 року складає 2 583 538 (два мільйони п'ятсот вісімдесят три тисячі п'ятсот тридцять вісім) грн. 46 коп.; - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту б 536 (шість тисяч п'ятсот тридцять шість) доларів США 68 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 1 лютого 2013 року складає 52 247 (п'ятдесят дві тисячі двісті сорок сім) грн. 70 коп.; - розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 41 340 (сорок одна тисяча триста сорок) доларів США 77 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 1 лютого 2013 року складає 330 436 (триста тридцять тисяч чотириста тридцять шість) грн. 75 коп.

На виконання умов ст. 35 Закону України «Про іпотеку», 24 грудня 2012 року ПАТ «Укрсоцбанк», направив ОСОБА_2 вимогу про необхідність погашення заборгованості по кредитному договору та повідомив, що у разі невиконання позичальником законної вимоги банку, стягнення буде звернено на заставне майно, а справу буде передано до судових органів (а. с. 84).

Вказану вимогу було одержано ОСОБА_2 5 січня 2013 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, однак відповіді чи заперечень, позивачем відповідачу направлено не було (а. с. 83-84).

З вищевикладеного слідує, що позивач отримав лист від 24 грудня 2012 року, який містив вимогу про виконання порушеного зобов'язання та розрахунок заборгованості.

З наданої приватним нотаріусом КМНО КовальчукомС.П. належним чином завіреної копії виконавчого напису та копії документів на підставі яких його посвідчено вбачається, що відповідачем ПАТ «Укрсоцбанк» були подані нотаріусу необхідні документи, які підтверджують безспірну заборгованість боржника та право вимоги стягувача, а саме: оригінал іпотечного договору, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Гончар Т.В. 16 вересня 2008 року за реєстровим № 1619; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника, а саме: копія кредитного договору № 005/726479-KN від 16 вересня 2008 року; повідомлення ПАТ «Укрсоцбанк» про порушення зобов'язання за кредитним договором; докази направлення та вручення повідомлень про порушення зобов'язання.

ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся за вчиненням виконавчого напису 12 лютого 2013 року.

Після вчинення виконавчого напису та відкриття виконавчого провадження, 10 квітня 2013 року позивачем подано до банку заяву про добровільне врегулювання та надання можливості добровільно обслуговувати кредит (рішення від 1 червня 2013 року) (а. с. 29-30, 33).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що виконавчий напис за реєстровим № 857 від 15 лютого 2013 року за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Гончар Т.В. 16 вересня 2008 року за реєстровим № 1619, був вчинений приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П. з дотриманням усіх вимог чинного законодавства.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Пунктом 3.1., 3.3. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. За умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно п. 3.2. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Мін6істрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачено вчинення виконавчого напису на нотаріально посвідченій угоді, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно.

Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Згідно до п. 2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Зазначене повідомлення по порушення зобов'язання було отримано особисто ОСОБА_2 5 січня 2013 року, про що свідчить відповідне поштове повідомлення про вручення.

ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся за вчиненням виконавчого напису 12 лютого 2013 року.

З матеріалів справи вбачається, що за цей час боржник не звертався до кредитора для надання будь-яких заперечень щодо своєї заборгованості та не здійснив жодної оплати по зобов'язанням згідно кредитного договору № 005/726479-KN від 16 вересня 2008 року, як і не надав власного розрахунку заборгованості.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що безспірність заборгованості боржника доведена.

Доводи особи, яка подала скаргу, з приводу того, що судом не взято до уваги правового висновку Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-57цс15, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню, є безпідставними, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон № 1304-VII) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України 2Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Відтак установлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону № 1304-VII протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону № 1304-VII не підлягає виконанню.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-57цс15, яка в силу ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами. Підстав для відступлення від такої правової позиції апеляційний суд не вбачає.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 9 вересня 2015 року у справі № 6-483цс15, чинність Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права.

Також відповідно до правової позиції у справі № 6-1534цс15 від 4 листопада 2015 року, установлений Законом України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусового стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави).

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності задоволення позову не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

О.В. Шахова