У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Коробчук А.М.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від 27 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу „Рівненська обласна клінічна лікарня" про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до КЗ „Рівненська обласна клінічна лікарня" про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Рішенням Рівненського міського суду від 27 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивач зазначав, що своєю заявою від 13 лютого 2015 року він просив відповідача надати йому для ознайомлення та копіювання скаргу працівників відділення ультразвукової діагностики закладу, що стосувалася його особи.

Листом відповідача № 403/01-08/15 від 13 березня 2015 року йому у цьому було відмовлено з посиланням на те, що це не передбачено законодавством.

У своєму зверненні від 24 лютого 2015 року він просив відповідача надати йому для ознайомлення та копіювання черговий наклеп на нього від 23 лютого 2015 року за № 45/01-09/15.

Листом № 312/01-08/15 від 26 лютого 2015 року КЗ „Рівненська обласна клінічна лікарня" повідомив, що надати для ознайомлення вказану інформацію в нього немає можливості, оскільки така інформація не зареєстрована в закладі, а під вказаним реєстраційним номером в канцелярії зареєстровано офіційний документ.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні представник відповідача надав йому копію скарги працівників відділення ультразвукової діагностики. При цьому представник пояснив, що вказана копія скарги не могла бути надана йому раніше, оскільки на час його звернення не було відповідного на те дозволу осіб, які написали на нього скаргу, що передбачено ст. 10 Закону України „Про звернення громадян".

Проте такі обставини не могли бути підставою для відмови у наданні затребуваної інформації, оскільки за приписами ст. 10 Закону України „Про звернення громадян" обмеженню в доступі підлягає певна інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, то для ознайомлення надається інформація, доступ до якої не обмежений. Крім того, така заборона не поширюється на випадки повідомлення інформації, що міститься у зверненні, особам, які мають відношення до вирішення справи (ч. 2 ст. 10 Закону України „Про звернення громадян").

Запитувана ним інформація стосується безпосередньо його особи та не містить будь-якої інформації з обмеженим доступом.

Покликаючись на ці обставини, позивач рішення місцевого суду вважав незаконним та необґрунтованим і просив апеляційний суд його скасувати й ухвалити у справі нове рішення про задоволення його позову.

В запереченні на апеляційну скаргу відповідач рішення місцевого суду вважав законним та обґрунтованим і просив апеляційний суд залишити його без змін, а подану апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом установлено, що 13 лютого 2015 року позивач звернувся до КЗ „Рівненська обласна клінічна лікарня" із заявою, в якій просив надати йому для ознайомлення і копіювання скаргу працівників відділення ультразвукової діагностики закладу, що стосувалася його особи (а. с. 3).

Листом відповідача № 403/01-08/15 від 13 березня 2015 року йому у цьому було відмовлено з посиланням на те, що це не передбачено законодавством (а. с. 4).

У своєму зверненні від 24 лютого 2015 року ОСОБА_1 просив відповідача надати йому для ознайомлення та копіювання «черговий наклеп» від 23 лютого 2015 року за № 45/01-09/15 (а. с. 5).

Листом № 312/01-08/15 від 26 лютого 2015 року КЗ „Рівненська обласна клінічна лікарня" повідомив, що надати для ознайомлення вказану інформацію в нього немає можливості, оскільки така інформація не зареєстрована в закладі, а під вказаним реєстраційним номером в канцелярії зареєстровано офіційний документ (а. с. 6).

Відповідно до ст. 5 Закону України "Право на інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України "Про інформацію" кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Таким чином, Законом України "Про звернення громадян" передбачено безумовне право особи на одержання відповіді на свою заяву (звернення) від будь-якого суб'єкта звернення незалежно від виду та форми власності, оскільки саме так державою гарантується забезпечення і утвердження прав, свобод та інтересів людини, закріплених Конституцією та чинним законодавством, що є головним обов'язком держави.

Такі відповіді позивачу на його звернення відповідачем було дано.

Проте згідно зі ст. 10 Закону України „Про звернення громадян" не допускається розголошення одержаних із звернень відомостей про особисте життя громадян без їх згоди чи відомостей, що становлять державну або іншу таємницю, яка охороняється законом, та іншої інформації, якщо це ущемлює права і законні інтереси громадян. Не допускається з'ясування даних про особу громадянина, які не стосуються звернення. На прохання громадянина, висловлене в усній формі або зазначене в тексті звернення, не підлягає розголошенню його прізвище, місце проживання та роботи.

Зі скарги працівників відділення ультразвукової діагностики від 19 січня 2015 року на а. с. 25 безспірно вбачається, що вона стосується не лише позивача ОСОБА_1, але в ній міститься також інформація про «побиття», «виштовхування», «фізичне насилля», «зневажливе ставлення», «нецензурну лексику», «приниження професійних якостей», «присвоєння принизливих прізвиськ», яке позивач нібито застосовував стосовно працівників відділення ультразвукової діагностики закладу.

За таких обставин місцевий суд, на переконання колегії суддів, прийшов до цілком правильного висновку про те, що така інформація могла бути надана позивачу лише після відповідного на те дозволу осіб, яких ця інформація також стосувалася. В інакшому випадку розголошення одержаних із звернень відомостей про особисте життя громадян без їх згоди могло призвести до ущемлення їхніх прав та законних інтересів.

Після отримання відповідної згоди працівників відділення ультразвукової діагностики, які підписали скаргу від 19 січня 2015 року, копія цієї скарги була надана позивачу.

Посилання апелянта на ч. 2 ст. 10 Закону України „Про звернення громадян" не заслуговують на увагу, оскільки позивач до числа осіб, які мають відношення до вирішення справи (скарги від 19 січня 2015 року), не відноситься.

У зв'язку з викладеним колегія суддів вважає, що місцевий суд ухвалив судове рішення у даній справі з додержанням норм матеріального і процесуального права. Тому підстав для його скасування та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, немає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 308, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 27 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: