Справа № 209/6221/14-ц
Провадження № 2/209/42/16
РІШЕННЯ

Іменем України

24 травня 2016 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.,

при секретарі Герасимчук І.О.,

за участі позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Відділ реєстрації (зняття з реєстрації) місця проживання фізичних осіб Адміністрації Дніпровського району Дніпродзержинської міської ради, про усунення перешкод у користуванні житлом та зняття з реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та, уточнивши позовні вимоги, просить усунути наявні перешкоди в користуванні і розпорядженні його власністю - квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, шляхом скасування реєстрації місця проживання за даною адресою ОСОБА_3, ОСОБА_4; зобов'язати відділ реєстрації (зняття з реєстрації) місця проживання фізичних осіб Адміністрації Дніпровського району скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_3, ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1.

На обґрунтування позову зазначив, що на підставі нотаріально посвідченого договору міни від 12 серпня 2002 року він є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. В цій квартирі на час звернення до суду були зареєстровані: він, позивач, його неповнолітня дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, його колишня дружина ОСОБА_3, повнолітній син ОСОБА_3 від попереднього шлюбу - ОСОБА_4, та їх з відповідачкою неповнолітня дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. На теперішній час у вказаній квартирі зареєстрована та проживає його дружина ОСОБА_7, а також проживають без реєстрації її діти: ОСОБА_8 та ОСОБА_9. Після реєстрації шлюбу між ним та відповідачкою ОСОБА_3 відповідачі отримали право на реєстрацію та проживання у належній йому квартирі, як члени його сім'ї. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 08 жовтня 2013 року шлюб між ним та ОСОБА_3 було розірвано. З березня 2013 року по жовтень 2015 року він разом із дочкою ОСОБА_5 не мав доступу до спірної квартири і був вимушений проживати за різними адресами. У жовтні 2015 року відповідачі добровільно виселилися із квартири по АДРЕСА_1 і він разом із теперішніми членами своєї сім'ї вселився у вказану квартиру. Але він не може вільно розпоряджатися квартирою, оскільки відповідачі до цього часу залишаються зареєстрованими у квартирі. Через реєстрацію відповідачів він не може здати квартиру в оренду, продати її, сплачувати комунальні платежі тільки за себе та власну родину, що порушує його права власника нерухомого майна. В теперішній час відповідачка ОСОБА_3 проживає у належній їй на праві власності квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. Заступник міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради, голова адміністрації Дніпровського району ОСОБА_10 звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутності їх представника.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримував та надав пояснення аналогічні його обґрунтуванню, просив задовольнити його позовні вимоги. Також пояснив суду, що з 08 жовтня 2015 року відповідачі не проживають у квартирі по АДРЕСА_1 бо переселилися до належної ОСОБА_3 квартири, розташованій за адресою: АДРЕСА_2. До того в належній ОСОБА_3 квартирі жила його, позивача, попередня дружина, яку відповідачка вселила туди в листопаді 2009 року, а сама разом із сином ОСОБА_11 вселилася до його квартири по АДРЕСА_1 Його теперішня дружина ОСОБА_7 17 січня 2015 року зареєстрована в належній йому квартирі по АДРЕСА_1 а вселилися вони в цю квартиру в кінці жовтня 2015 року. Зараз в спірній квартирі проживають: він, його дружина - ОСОБА_7 та її сини - ОСОБА_8, 1995 року народження, та ОСОБА_9, 1997 року народження. У вихідні дні приїжджає його дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яку удочерила відповідачка ОСОБА_3 Реєстрація відповідачів у його квартирі порушує його права, як власника квартири.

Представник позивача - ОСОБА_2 в судовому засіданні просив задовольнити позов ОСОБА_1, надав пояснення, аналогічні його обґрунтуванню.

Відповідачка ОСОБА_12 в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Пояснила суду, що після реєстрації шлюбу з позивачем, з'ясувалося, що в належній йому квартирі по АДРЕСА_1 зареєстрована та проживає його колишня дружина ОСОБА_13 разом із своїми синами. За домовленістю із позивачем вона, ОСОБА_3, дала дозвіл на вселення та реєстрацію у своїй квартирі по АДРЕСА_2 колишньої дружини позивача - ОСОБА_13 разом із двома її синами. Вона, відповідачка, разом зі своїм сином ОСОБА_4 вселилися до квартири позивача по АДРЕСА_1 і зареєструвалися в цій квартирі. Також в спірній квартирі разом з ними проживала та була зареєстрована дочка позивача, яку вона удочерила, - ОСОБА_5, 1998 року народження. В 2009 році у них з позивачем народилася дочка ОСОБА_6, яка також була зареєстрована в спірній квартирі. Після розірвання шлюбу між нею та позивачем в 2013 році ОСОБА_1 разом із дочкою ОСОБА_5 виїхав із квартири по АДРЕСА_1 створив сім'ю з іншою жінкою. У свою квартиру, розташовану по АДРЕСА_2, вона із сином не могла повернуться, оскільки ОСОБА_13 після вселення у вказану квартиру змінила замки на вхідних дверях. Ні вона, ні її син ОСОБА_4 не порушували прав позивача як власника квартири по АДРЕСА_1 так як вселилися до квартири та зареєструвалися в ній з його згоди, як члени сім'ї. В жовтні 2015 року вони з сином ОСОБА_4 були вимушені залишити квартиру по АДРЕСА_1 та вивезти свої речі, оскільки позивач навмисно заливав цю квартиру, що знаходиться на першому поверсі, пошкоджуючи каналізацію. За час їх відсутності ОСОБА_1 поміняв замки на вхідних дверях спірної квартири, внаслідок чого вони з сином та дочкою не можуть потрапити до квартири. В теперішній час вона разом з дітьми проживає у своїх батьків за адресою: АДРЕСА_3. Квартира по АДРЕСА_2 в м. Дніпродзержинську складається із однієї кімнати і належить їй на праві приватної власності. В цій квартирі до теперішнього часу зареєстровані колишня дружина позивача - ОСОБА_13 та її діти, але чи проживають вони там, їй невідомо, так як вона, відповідачка, давно не була у квартирі.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, підтримував пояснення відповідачки ОСОБА_3

Вислухавши сторони, представника позивача - ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири, розташованої за адресою:АДРЕСА_1 що підтверджується нотаріально посвідченим договором міни від 12 серпня 2012 року (а.с. 5).

28 червня 2008 року позивач ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із відповідачкою ОСОБА_3, і після реєстрації шлюбу прізвище позивача було змінено з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року в них народилася дочка ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 14).

Після реєстрації шлюбу, 15 серпня 2008 року відповідачка ОСОБА_3 разом і її син ОСОБА_4 знялися з реєстрації в належній їй квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2, і в цей же день, зі згоди позивача, як члени його сім'ї, були зареєстровані в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 що підтверджується копіями особових рахунків на вказані квартири (а.с. 112, 113).

У свою чергу, колишня дружина позивача - ОСОБА_13 разом із дітьми ОСОБА_14, 1996 року народження, та ОСОБА_15, 2003 року народження, знялися з реєстрації у квартирі по АДРЕСА_1 та зареєструвалися у належній відповідачці квартирі по АДРЕСА_2 в м. Дніпродзержинську.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 08 жовтня 2013 року шлюб між ОСОБА_16 та ОСОБА_3 було розірвано, і після розірвання шлюбу прізвище позивача «ОСОБА_3» було змінено на дошлюбне «ОСОБА_3» (а.с. 11, 12).

05 липня 2014 року позивач ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_17, якій після реєстрації шлюбу було присвоєно прізвище «ОСОБА_3», що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.50).

17 січня 2015 року ОСОБА_7 була зареєстрована у належній позивачу квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 як член його сім'ї.

Станом на 02 липня 2015 року у спірній квартирі зареєстровані: позивач ОСОБА_1, відповідачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4, які були зареєстровані у житловому приміщенні як члени сім'ї позивача, а також: дочка ОСОБА_5, 1998 року народження, дочка ОСОБА_6, 2009 року народження, та теперішня дружина позивача - ОСОБА_7.

Факт реєстрації відповідачів у спірній квартирі, як членів сім'ї позивача, крім особового рахунку на квартиру (а.с. 113), підтверджується довідкою про склад сім'ї ТОВ «Інфо-Ком» від 14 січня 2016 року (а.с. 109).

Станом на 14 січня 2016 року ОСОБА_13, ОСОБА_15 та ОСОБА_14 залишаються зареєстрованими у належній ОСОБА_3 квартирі, розташованій по АДРЕСА_2 в м. Дніпродзержинську, що підтверджується довідкою ТОВ «Інфо-Ком» від 14 січня 2016 року (а.с. 109).

Враховуючи, що відповідачі з 15 серпня 2008 року були постійно зареєстровані у квартирі по АДРЕСА_1 зі згоди власника житла ОСОБА_1, як члени його сім'ї, суд вважає, що ОСОБА_18 та ОСОБА_4 вселилися до спірного житлового приміщення у встановленому законом порядку і набули права та обов'язки членів сім'ї власника квартири.

Згідно частини 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку ( квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частиною 4 ст. 156 ЖК України передбачено, що до членів власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом сім'ї його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України.

Як стверджувала в судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3, позивач ОСОБА_1 створив умови, що перешкоджали проживати у спірній квартирі, тому в жовтні 2015 року вона разом із сином ОСОБА_19 та неповнолітньою дочкою ОСОБА_6 була вимушена залишити спірне житлове приміщення, після чого позивач одразу змінив замки на вхідних дверях, в зв'язку з чим із вказаного часу вона разом із дітьми проживає у квартирі своїх батьків, що розташована за адресою: АДРЕСА_3

На обґрунтування свого позову про зняття відповідачів з реєстраційного обліку у спірній квартирі, ОСОБА_1 посилається на те, що відповідачі добровільно виселилися із належної йому квартири і не перешкоджають йому користуватися житловим приміщенням, в яке він вселився разом із новою дружиною та її дітьми. Але реєстрація відповідачів порушує його права власника нерухомого майна, так як він немає можливості розпорядитися квартирою та вимушений сплачувати комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідачів у спірній квартирі. Також обґрунтовує свої вимоги тим, що, відповідачі не мають права користуватися належним йому житловим приміщенням, так як вони втратили статус членів його сім'ї, а отже і не мають права на встановлення особистого сервітуту, що дозволив би їм проживати у спірній квартирі. А укладати із відповідачами будь-які договори про користування ними його майном, він немає наміру. Через реєстрацію відповідачів у належній йому квартирі він обмежений у використанні права власності на нерухоме майно, що суперечить вимогам ст. 321 ЦК України.

Суд вважає, що до правовідносин, що склалися між сторонами, не підлягають застосування норми про захист права власності, на які посилається ОСОБА_1, оскільки усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, що регулюється нормами житлового та цивільного законодавства.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Позивач не заявив вимог про позбавлення відповідачів права на користування жилим приміщенням чи про визнання їх такими, що втратили право користування житлом, і спір про право користування відповідачами спірним житловим приміщенням судом не вирішувалося.

З урахуванням викладеного, у суду немає правових підстав для задоволення позову про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю - квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом скасування реєстрації місця проживання за даною адресою ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Немає у суду також правових підстав дзя задоволення позову в частиін зобов'язання відділу реєстрації (зняття з реєстрації) місця проживання фізичних осіб Адміністрації Дніпровського району скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_3, ОСОБА_4

Зазначена позивачем вимога щодо накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, не є позовною вимогою, а є заявою про забезпечення позову, тому при ухваленні рішення судом не розглядалася.

Керуючись ст. 8, 10, 11, 57, 59, 60, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Відділ реєстрації (зняття з реєстрації) місця проживання фізичних осіб Адміністрація Дніпровського району Дніпродзержинської міської ради, про усунення перешкод у користуванні житлом та зняття з реєстрації.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі протягом десяти днів після проголошення рішення апеляційної скарги через суд першої інстанції, що його ухвалив.

Суддя: Г.А. Байбара