Справа № 452/802/15 Головуючий у 1 інстанції: КравцівмВ.І.
Провадження № 22-ц/783/3620/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 І. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

за участі секретаря: Цап П.М.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ АКБ «Львів» на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 травня 2015 року по справі за позовом ПАТ АКБ «Львів» до Фермерського господарства «Кільгана Івана Степановича» та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

19.03.2015 року Публічне акціонерне товариство Акціонерно-комерційний банк Львів предявило позов до Фермерського господарства «Кільгана Івана Степановича» та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 379 548,01 грн.

Оскарженим рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 травня 2015 року у задоволенні позову ПАТ АКБ «Львів» до Фермерського господарства «Кільгана Івана Степановича» та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено за пропуском строку позовної давності.

Рішення суду оскаржено ПАТ АКБ «Львів».

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 08 жовтня 2015 року рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 травня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову ПАТ АКБ «Львів» до Фермерського господарства «Кільгана Івана Степановича» та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та закрито провадження у справі.

В решті рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 травня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2016 року ухвалу апеляційного суду Львівської області від 08 жовтня 2015 року в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_4 скасовано та справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала апеляційного суду від 08 жовтня 2015 року в частині закриття провадження до Фермерського господарства «Кільгана Івана Степановича» не є предметом апеляційного розгляду.

Отже предметом апеляційного розгляду є апеляційна скарга ПАТ АКБ «Львів»в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_4.

Апелянт вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що відповідно до уточненого розрахунку заборгованості, що доданий до заяви про зменшення позовних вимог, остаточне погашення заборгованості по основному боргу відбулося лише 25.12.2014 року, відповідно банк має право на отримання відсотків за весь період користування кредитом до 25.12.2014 включно. Також вважає, що у суду першої інстанції не було підстав застосовувати позовну давність до щомісячно нарахованих процентів за період з 16.03.2012 року по 16.03.2015 року.

Крім того зазначає, що відповідно до законодавства та п.4.3 Кредитного договору Банк має право на отримання пені по даному кредитному договору, що була нарахована за прострочення платежів по процентах за період з 01.04.2014 року по 15.03.2015 року включно в розмірі 6 629 грн. 79 коп. Тобто в межах позовної давності 1 року із терміном нарахування пені на кожен прострочений платіж 6 місяців.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ АКБ «Львів» ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 на апеляційну скаргу, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та предявлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості з відповідача, яке не виконане, не припиняє правовідносин сторін кредитного та іпотечного договорів та не звільняє боржників від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, а тому боржники у зв'язку із невиконанням грошового зобов'язання допустили заборгованість перед банком, проте останній звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості з пропуском строку позовної давності.

З такими висновками суду колегія суддів не погоджується з врахуванням наступного.

Судом встановлено, що 07 червня 2007 року між ЗАТ АКБ «Львів», правонаступником якого є ПАТ АКБ «Львів», та ФГ «Кільгана Івана Степановича»було укладено кредитний договір № 32, відповідно до умов якого банк зобов'язався відкрити позичальнику невідновлювальну кредитну лінію з лімітом в сумі 690 000 грн., зі сплатою 16,3 % річних за користування кредитом, з терміном погашення не пізніше 28 травня 2010 року.

Цього ж дня на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, предметом якого виступало нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля, що знаходиться по вул. Шевченка, 62 у с. Луки Самбірського району Львівської області, загальною площею 625,8 кв. м та будинок №30 по вул. Зеленій в с. Велика Білина Самбірського району Львівської області, загальною площею 446,1 кв. м, які належали ОСОБА_4 на праві приватної власності.

Як вбачається з рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2010 року солідарно стягнуто з ФГ «Кільгана Івана Степановича»та ОСОБА_4 на користь ПАТ АКБ «Львів» заборгованість за кредитним договором, яка станом на 16 лютого 2010 року складала 580 044 грн 52 коп., з яких 478 209 грн 53 коп. - заборгованість за кредитом, 84 271 грн 75 коп. - заборгованість за відсотками та 17 563 грн 24 коп. пені.

В обґрунтування позову позивач вказував, що станом на 16 березня 2015 року ФГ «Кільгана Івана Степановича»добровільно частково виконано вказане рішення суду, а саме: погашено суму основного боргу в розмірі 478 209 грн 53 коп. та відсотки в розмірі 84 271 грн 75 коп., однак не сплачено пеню в розмірі 17 563 грн 24 коп., у зв'язку з чим банком нараховано та заявлено до стягнення з відповідачів відсотки за користування кредитом та пеню, в рахунок погашення яких позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відмовляючи в задоволені позову за спливом позовної давності суд виходив з того, що на час пред'явлення позову банком до іпотекодавця в березні 2015 року, про стягнення заборгованості по відсотках за кредитним договором від 07 червня 2007 року термін позовної давності сплив, що при наявності заяви від відповідачів про застосування строку позовної давності і є підставою для відмови в задоволенні позову.

Однак відповідно до поданого розрахунку позовних вимог, позивач нараховує відсотки починаючи в межах трьохрічного терміну з 16.03.2013р. Отже відсотки нараховані в березні 2013р. відповідач зобов'язаний був сплатити до останнього робочого дня березня 2013р. (до 30.03.2016р.). Таким чином, першим днем прострочення оплати відсотків нарахованих в березні 2013р. є 30.03.2016р. Аналогічним способом слід визначати дату з якої відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом і по іншим місяцям.

Оскільки позивач звернувся до суду 18.03.2016р. (відмітка поштового відділення на конверті, у якому надійшла позовна заява на адресу суду), тому трирічний строк позовної давності щодо позовних вимог по сплаті відсотків за користування кредитом нарахованих за період з 16.03.2013р. по 15.03.2015р., не сплив.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Позивач просить стягнути пеню по даному кредитному договору, що була нарахована за прострочення платежів по процентах за період з 01.04.2014 року по 15.03.2015 року включно в розмірі 6 629 грн. 79 коп.

Відповідно пеня розрахована в межах річного строку, який теж не сплив.

Отже в суду не було підстав для відмови в задоволенні позову за спливом позовної давності.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ч.1 ЦК України).

За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Позивач просить стягнути заборгованість по процентах та пені за кредитним договором №32 від 07.06.2007 року в розмірі 214 939 грн. 65 коп. та звернути стягнення на предмет іпотеки.

Судова колегія досліджуючи обґрунтування позову, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки враховує те, що відповідно до п.41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Отже попри наявність судового рішення про стягнення заборгованості зобов'язання позичальника за договором про іпотечний кредит залишаються невиконаними, а тому позивач має право вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15).

В той же час встановлено, що рішенням Господарського суду Львівської області від 5.04.2016 року стягнуто з Фермерського господарства «Кільгана Івана Степановича»(81467, Львівська область, Самбірський район, с. Велика Білина, ідентифікаційний код 22378934) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк Львів (79008, м. Львів, вул. Сербська, 1, ідентифікаційний код 09801546) 143 772,01 грн. заборгованості по процентах за період з 13.01.2013р. по 24.12.2014р., 8 777,89 грн. 3% річних, 103 060,98 грн. інфляційних втрат та 3834,16 грн. судового збору.

Цей позов був поданий з аналогічних підстав через невиконання рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27.12.2010р. у справі №2/195/2010, яке набрало законної сили.

Таким чином порушення основного зобов'язання не завдає збитків іпотекодержателю, тобто позивачу, і не змінює обсяг його прав при наявності цього рішення господарського суду.

При цьому судова колегія враховує і те, що сума заявлених вимог значно менша від вартості обох предметів іпотеки, взятих окремо, оскільки з врахуванням способу їх реалізації, як просить позивач, на даний час вартість будинку загальною площею 446,1 кв.м. та вартість нежитлової будівлі загальною площею 625,8 кв.м. значно вищі, ніж вказано в договорі іпотеки по стану на 7.06.2007 року відповідно 340 520 грн. та 231 595 грн.

З врахуванням цієї обставини та вказаних положень п.41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судова колегія прийшла до висновку, що немає підстав для задоволення позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому судова колегія враховує правову позицію, яка є в постанові Верховного Суду України від 4 листопада 2015 р. у справі № 6-340цс15 про те, що якщо сума заборгованості за кредитом є неспівмірною із заставною вартістю предмета іпотеки, тобто вартість предмета іпотеки значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, то суд також має встановити чи не завдає збитків іпотекодержателю порушення основного зобов'язання та чи не змінює обсяг його прав.

В той же час судова колегія прийшла до висновку, що є підстави для задоволення позову в частині заборгованості по процентах та пені за кредитним договором з врахуванням наступного.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та іпотекодавця від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Визначаючи період, за який підлягає до стягнення заборгованість по процентах за користування кредитом та пені за несвоєчасне виконання зобов'язання, судова колегія з врахуванням вимог ст. ст. 526, 599, 611, 1048, 1049 ЦК України, та з урахуванням умов договору та встановлених фактичних обставин справи, прийшла до висновку, що нарахування процентів за користування кредитом та пені після закінчення строку дії договору та з моменту ухвалення судового рішення до його фактичного виконання передбачено законодавством.

Судова колегія враховує те, що рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2010 року солідарно стягнуто з ФГ «Кільгана Івана Степановича»та ОСОБА_4 на користь ПАТ АКБ «Львів» заборгованість за кредитним договором, а тому він відповідно має відповідати в зазначених межах позовних вимог.

З врахуванням наведеного не можуть бути прийняті до уваги посилання представника відповідача на те, що чинним законодавством не передбачено нарахування процентів за користування кредитом та пені після закінчення строку дії договору.

Сам представник відповідача визнає, що рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2010 року на даний час не виконано, як і не виконується рішення Господарського суду Львівської області від 5.04.2016 року.

З врахуванням наведеного колегія суддів дійшла до висновку, що рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 травня 2015 рокуслід скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ АКБ «Львів» заборгованість по процентах та пені за кредитним договором №32 від 07.06.2007 року в розмірі 214 939,65 грн.

Крім того слід стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ АКБ «Львів» судовий збір в розмірі 4729 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.2-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ПАТ АКБ «Львів» задовольнити частково.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 травня 2015 рокускасувати та ухвалити нове.

Позов ПАТ АКБ «Львів» до Фермерського господарства «Кільгана Івана Степановича» та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ПАТ АКБ «Львів» () заборгованість по процентах та пені за кредитним договором №32 від 07.06.2007 року в розмірі 214 939 ( двісті чотирнадцять тисяч девятсот тридцять девять ) грн. 65 (шістьдесять пять) коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ АКБ «Львів» судовий збір в розмірі 4729 ( чотири тисячі сімсот двадцять девять) грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Цяцяк Р.П.

ОСОБА_5