Провадження номер 2/741/551/16
Єдиний унікальний номер 741/1353/16
РІШЕННЯ

іменем України

25 листопада 2016 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з Герасимчук Н.Ю.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про поділ майна, визнання права власності та визначення порядку користування майном,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про поділ майна, визнання права власності та визначення порядку користування майном. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він з 10 жовтня 1987 року по 22 лютого 2012 року перебував у шлюбі з ОСОБА_4. Рішенням Носівського районного суду від 22.02.2012 р. шлюб розірвано. З 14 жовтня 1987 року ОСОБА_2 зареєстрований у АДРЕСА_1. Після розірвання шлюбу він постійно до березня 2014 року продовжував проживати за вказаною адресою. На час звернення до суду позивач проживає в батьківській хаті, тому що колишні дружина та теща створюють перепони для того, що він не проживав за місцем реєстрації. Житловий будинок по АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів зареєстрованими в ньому значилися ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (колишній тесть позивача), ОСОБА_5 (колишня теща позивача), ОСОБА_4 (колишня дружина позивача), ОСОБА_6 (син позивача) та ОСОБА_2. Під час членства в колгоспному дворі ОСОБА_2 брав постійну участь у його покращенні, побудував літню кухню, гараж, у 2000-2001, 2012 роках провів газ до будинку, до літньої кухні, телефон, зароблені кошти витрачав на спільні потреби родини, утримання та виховання сина, придбання меблів. Позивач уважає, що як член колгоспного двору він має право на 1/5 частини домоволодіння. З метою здійснення державної реєстрації свого майнового права він звертався до центру надання адміністративних послуг Носівської РДА. Але отримав відмову, тому що державний реєстратор не наділений повноваженнями визначення часток у майні спільної сумісної власності, у тому числі майні колгоспного двору. Добровільно поділити майно відповідачі не бажають. Тому ОСОБА_2 просив судовим рішенням виділити йому 1/5 частини домоволодіння, визнати за ним право власності на 1/5 частини домоволодіння, визначити порядок користування земельними ділянками для будівництва та обслуговування житлового будинку та споруд та ведення особистого селянського господарства, призначити судову будівельно-технічну експертизу, стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги про поділ майна та визнання права власності на 1/5 частини житлового будинку з підстав, викладених у змісті позовної заяви, просив суд їх задовольнити, просив поділити майно, виділивши йому в рахунок 1/5 частини домоволодіння, на яку він має право, літню кухню та веранду до літньої кухні, які позначені в технічному паспорті літерами «Ж» та «ж» відповідно. Також позивач пояснив, що він відділить літню кухню огорожею та встановить окремі лічильники на газопостачання та електроенергію. Позивач відмовився від призначення судової будівельно-технічної експертизи, а також від позовних вимог про встановлення порядку користування земельними ділянками та стягнення судових витрат. Позивач пояснив, що він розуміє та не заперечує проти того, що вартість літньої кухні з верандою є меншою від вартості 1/5 частини домоволодіння.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги та просив суд виділити позивачеві 1/5 частини домоволодіння та визнати за ним право власності на неї.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні, яке відбулося 14 листопада 2016 року, визнала позовні вимоги ОСОБА_4 У судове засідання 25 листопада 2016 року відповідач не з'явилася, але подала до суду заяву, у якій визнала позовні вимоги ОСОБА_2, просила виділити йому в рахунок 1/5 частини домоволодіння літню кухню з верандою без надвірних споруджень.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, але подала до суду заяву, у якій визнала позовні вимоги ОСОБА_2, просила виділити йому в рахунок 1/5 частини домоволодіння літню кухню з верандою без надвірних споруджень та розглянути справу без її участі.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не з'явилася, але подала до суду заяву, у якій визнала позовні вимоги ОСОБА_2, просила виділити йому в рахунок 1/5 частини домоволодіння літню кухню з верандою без надвірних споруджень та розглянути справу без його участі.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача ОСОБА_4, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

22 лютого 2012 року рішенням Носівського районного суду розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, зареєстрований 10 жовтня 1987 року у виконкомі Червонопартизанської сільської ради Носівського району Чернігівської області (а. с. 9).

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 значиться зареєстрованим у АДРЕСА_1, що підтверджується копією його паспорта (а. с. 7-8) та довідкою виконкому Володьководівицької сільської ради №1326 від 22 серпня 2016 року (а. с. 10).

У судовому засіданні встановлено, що домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 відноситься до типу колгоспного двору, станом на 15.04.1991 зареєстрованими у ньому значаться ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_6, що підтверджується довідкою виконкому Володьководівицької сільської ради Носівського району Чернігівської області № 1473 від 14 вересня 2016 року (а. с. 11).

У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз'яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Отже, ОСОБА_2 як член колишнього колгоспного двору має право на 1/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1.

У судовому засіданні встановлено, що позивачеві відмовлено у реєстрації права власності на будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, оскільки державні реєстратори не наділені правом визначення часток у праві власності на нерухоме майно, у тому числі майно колгоспного двору. Окрім того, заміна свідоцтва, виданого на колгоспний двір, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачена (а. с. 13).

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

Згідно з ч. 4 ст. 364 ЦК України в разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Матеріали цивільної справи підтверджують, що на будинок АДРЕСА_1 виготовлена технічна документація (а. с. 33-36). Із копії технічного паспорта вбачається, що інвентаризаційна вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 88,9 кв. м становить 551314 грн. Інвентаризаційна вартість літньої кухні становить 67939 грн., веранди до літньої кухні площею - 7596 грн., загальна площа літньої кухні - 25,3 кв. м.

При винесенні рішення суд бере до уваги позицію позивача, який просив виділити йому літню кухню з верандою, не зважаючи на те, що її вартість є меншою від вартості 1/5 частини домоволодіння, та позиції відповідачів, які не заперечувати проти цього.

Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 174, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на 1/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого у АДРЕСА_1, загальною площею 88,9 кв. м житловою площею 54,2 кв. м інвентаризаційною вартістю 551314 грн.

Поділити майно, яке є спільною сумісною власністю, виділивши ОСОБА_2 із домоволодіння по АДРЕСА_1, літню кухню «Ж» інвентаризаційною вартістю 67939 грн. з верандою до літньої кухні «ж» інвентаризаційною вартістю 7596 грн. загальною площею 25,3 кв. м. загальною інвентаризаційною вартістю 75535 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя В.М. Дикий