УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

КадєтовоїО.В., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

за касаційною скаргою ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 11 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 15 травня 2006 року між сторонами укладено кредитний договір № МКV0GK00006064, згідно умов якого, ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», надало, а ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 34 898,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14 травня 2021 року.

ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що свої зобовʼязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, проте відповідач в порушення вимог кредитного договору станом на 29 грудня 2014 року має заборгованість в розмірі 100 813,41 дол. США, з яких заборгованість за кредитом в розмірі

28 538,50 дол. США; заборгованість за процентами в розмірі

26 580,11 дол. США; заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 3 822,00 дол. США; пеня за несвоєчасне виконання зобовʼязань за договором в розмірі 41 872,80 дол. США. Ураховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 588 819 грн 34 коп. та суму понесених судових витрат в розмірі

397 грн 96 коп. судового збору.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 07 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 11 лютого

2016 року рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 07 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 15 травня

2006 року № MKV0GK00006064 у розмірі 100 813,41 дол. США, що за курсом 15,76 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29 грудня 2014 року становить 1 588 819 грн 34 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Закарпатської області від 11 лютого 2016 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України, оскільки рішенням Виноградівського районного суду від 25 червня 2013 року на підставі заяви керуючої Виноградівським відділенням філії ЗРУ КБ «ПриватБанк» від

14 листопада 2008 року встановлено, що на момент укладання договору дарування жилого будинку від 19 серпня 2010 року, мало місце повне погашення заборгованості за кредитним договором від 15 травня 2006 року

№ MKV0GK00006064.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідач неналежним чином не виконував умови кредитного договору, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед банком, яка підлягає стягненню з відповідача.

Однак із висновком суду апеляційної інстанції погодитися не можна з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судом апеляційної інстанції не дотримано.

Судом встановлено, що 15 травня 2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем укладено кредитний договір № МКV0GK00006064 згідно з яким позивач надав відповідачу через касу на строк до 14 травня 2021 року включно кредитні кошти у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі

34 898 дол. США. Дана обставина сторонами не оспорювалась.

В забезпечення зобовʼязань за даним кредитним договором між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 17 травня 2006 року укладено договір іпотеки предметом якого є житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В подальшому, ПАТ КБ «ПриватБанк» 06 квітня 2012 року у звʼязку з неналежним виконанням умов кредитного договору від 15 травня 2006 року, звернувся до Виноградівського районного суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки: жилий будинок з надвірними спорудами, що розташований в АДРЕСА_1. Під час розгляду даної справи встановлено, що спірний будинок відповідно до договору дарування жилого будинку, укладеного між ОСОБА_3 та

ОСОБА_5 від 19 серпня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 1429, подарований ОСОБА_5

Рішенням Виноградівського районного суду від 10 серпня 2012 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15 травня 2006 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в селі Букове по вулиці Борканюка 90-А Виноградівського району.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2012 року рішення Виноградівського районного суду від 10 серпня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Встановлено, що у 2013 році в провадженні Виноградівського районного суду перебувала справа № 299/461/13-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3, треті особи: Виноградівська державна нотаріальна контора, КП Виноградівське РБТІ, про визнання недійсним договору дарування. Предметом даного спору був вище зазначений кредит, іпотечний договір без номера від 12 травня 2006 року, згідно з яким на забезпечення кредиту ОСОБА_3 було передано в іпотеку будинок площею 215,50 кв м., який розташований за адресою АДРЕСА_1 та договір дарування від

25 серпня 2010 року, відповідно до якого зазначений будинок ОСОБА_3 подарував ОСОБА_3

Рішенням Виноградівського районного суду від 25 червня 2013 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3,

ОСОБА_5, треті особи: Виноградівська державна нотаріальна контора, КП Виноградівське РБТІ, про визнання недійсним договору дарування відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 22 листопада 2013 року рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25 червня 2015 року скасовано. Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, визнано недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5

19 серпня 2010 року, посвідчений державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори за № 1429.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 березня 2014 року рішення апеляційного суду Закарпатської області від 22 листопада 2013 року скасовано справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час повторного перегляду ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 15 липня 2014 року рішення Виноградівського районного суду від 25 червня 2013 залишено без змін, тобто воно набрало законної сили.

Згідно частини 3 статті 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Із рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25 червня 2013 року встановлено, що на момент укладання договору дарування жилого будинку, який знаходиться за адресою с. Букове, вул. Борканюка, 90-А. Виноградівського району, Закарпатської області від 19 серпня 2010 року, мало місце повне погашення заборгованості за кредитним договором від 15 травня 2006 року за № МКV0GK00006064, на підставі заяви керуючої Виноградівським відділенням філії ЗРУ КБ «ПриватБанк» від 14 листопада 2008 року.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Проте, положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом і не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення штрафів та пені.

Таким чином, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Відповідно до ч 2 ст. 546 ЦК України - пеня є видом забезпечення виконання зобов'язання, виходячи зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19 лютого 1993 року, відповідно до вимог ст. 192 ЦК України - розрахунок пені має здійснюватись у грошові одиниці України - гривні.

Отже, пеняможе обчислюватись і стягуватись лише в національній валюті України - гривні. При цьому саме у гривні вона повинна обчислюватись на момент прострочення зобов'язання, а не визначенням гривневого еквіваленту на час ухвалення рішення.

Проте, задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції на порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, не встановив обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, у порушення статей 212, 213, 214, 303, 304 ЦПК України апеляційний суд не встановив всіх дійсних обставин справи, належним чином не дослідив наданого позивачем розрахунку заборгованості та усіх його складових, та не надав належної оцінки наданому банком розрахунку заборгованості, у якому пеня за прострочення сплати кредиту нарахована в доларах США, не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, не попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, зокрема не запропонував позивачу надати інший розрахунок кредитної заборгованості із розрахунком пені у гривні.

Крім того, за загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Втім, суд апеляційної інстанції не оцінив всіх розрахунків, з яких виходив при вирішенні позову, не дослідив їх обґрунтованості та правильності.

Таким чином, судом апеляційної інстанції у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин справи були допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 11 лютого

2016 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова