Справа № 209/3113/16-ц
Провадження № 2/209/1523/16
"22" листопада 2016 р. Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Решетник Т.О.,
за участю секретаря Золотих Л.М.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в її інтересах, та в інтересах ОСОБА_3, третя особа на боці позивача - ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Адміністрація Дніпровського району м. Кам'янське, Служба у справах дітей Адміністрації Дніпровського району м. Кам'янське про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку с. Єлизаветівка Петриківського району Дніпропетровської області, такою, що втратила право користування разом із своєю неповнолітньою дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, що є підставою для зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку по зазначеній квартирі та виключення відомостей про неї та її неповнолітню дочку ОСОБА_3 із особового рахунку на квартиру.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідач ОСОБА_2, що діє в своїх інтересах, та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України, про поважність причин неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталася, а також не скористалася правом надання заперечень проти позову.
Третя особа на боці позивача - ОСОБА_4 - в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.
Представник третьої особи - Адміністрації Дніпровського району м. Кам'янське, в судове засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляду справи за його відсутності, проти позову заперечував, вказавши що позовні вимоги порушуються права малолітньої дитини.
Представник третьої особи - Служби у справах дітей Адміністрації Дніпровського району м. Кам'янське, в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв'язку з чим суд, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі зареєстрованому у відділі реєстрації актів цивільного стану Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис про шлюб № 41 від 29.05.2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 15).
16 жовтня 2012 року, відповідач та її неповнолітня дочка від попереднього шлюбу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, за згодою позивача та його матері, були зареєстровані у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією особового рахунку на квартиру та довідкою про склад сім'ї ТОВ «Інфо-Ком» від 08 липня 2016 року (а.с.17, 18).
З доводів позовної заяви вбачається, що з моменту створення сім'ї позивач ОСОБА_1 з ОСОБА_2 та її неповнолітньою дочкою ОСОБА_7 стали проживати у вищевказаній квартирі. Сімейне життя між позивачем та відповідачкою не склалося, спільних дітей в них не було. 31 серпня 2015 року відповідач разом із своєю дочкою ОСОБА_7 залишили належну позивачу квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач забрала всі свої особисті речі та речі дитини, а також спільне майно подружжя, і переїхала для проживання за адресою: АДРЕСА_7, де вона разом із дитиною проживає до теперішнього часу. Після зміни місця проживання відповідач перевела свою дочку до школи, розташованої за їх фактичним місцем проживання.
Судом встановлено, що 25 червня 2016 року Дніпровським районним у місті Дніпродзержинську відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області шлюб між позивачем та ОСОБА_2 було розірвано, актовий запис № 45, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.16).
Із матеріалів справи вбачається, що після розірвання шлюбу відповідач з неповнолітньої дочкою у квартирі АДРЕСА_1 не проживає з серпня 2015 року по сьогоднішній день, що підтверджується актом про не проживання від 09.07.2016 року, складений ТОВ «Крона-Сервіс 1» на підставі свідчень сусідів - мешканців квартир № 55 ОСОБА_8 та № 60 ОСОБА_9 (а.с.19).
Згідно матеріалів справи вбачається, що ні позивач, ні його мати ОСОБА_4 не створювали відповідачу та її дочці перешкоди в користуванні житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1, і відповідач із відповідними заявами до ТОВ «Крона-Сервіс-1»» та до Дніпровського ВП Кам'янського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області про перешкоди в проживанні не зверталася, що підтверджується довідкою ТОВ «Крона - Сервіс 1» від 29 липня 2016 року та повідомленням Дніпровського ВП № 38-2/15-8696 від 11 серпня 2016 року (а.с.20, 21).
З доводів позовної заяви вбачається, що наявність реєстрації відповідача та її дочки, які не проживають у квартирі, перешкоджає позивачу вільно користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Також відповідач, залишаючись зареєстрованою у його квартирі, ставить його в скрутне матеріальне становище, оскільки йому доводиться сплачувати за неї комунальні послуги. Між позивачем, як власником житла, та відповідачем відсутня будь-яка домовленість або встановлені законом підстави щодо користування житлом у належній йому квартирі.
За правилами ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира або інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідач ОСОБА_2 разом із дочкою ОСОБА_3 дійсно відсутні у квартирі АДРЕСА_1 більше року без поважних причин. Вказаний факт, на переконання суду, свідчить про відсутність у відповідача інтересу до спірної квартири, як до приміщення, що потрібне їй для проживання. Факти створення відповідачу та її неповнолітній доньці з боку позивача перешкод у проживанні в цій квартирі, судом у судовому засіданні не встановлені. Судом також не встановлено факт наявності будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем або встановленої законом підстави щодо користування житлом у належній позивачу квартирі.
Враховуючи зазначені вище обставини та положення закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання відповідача ОСОБА_2 з неповнолітньою донькою ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням (квартирою), є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
Визнання відповідача та її неповнолітньої дочки такими, що втратили право користування житловою площею (квартирою), є достатньою підставою для зняття їх з реєстрації місця проживання в такому жилому приміщенні в порядку ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи волевиявлення позивача щодо відсутності необхідності стягувати з відповідача сплачений позивачем судовий збір, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодування не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 224-226, 232 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в її інтересах, та в інтересах ОСОБА_3, третя особа на боці позивача - ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Адміністрація Дніпровського району м. Кам'янське, Служба у справах дітей Адміністрації Дніпровського району м. Кам'янське про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку с. Єлизаветівка Петриківського району Дніпропетровської області, такою, що втратила право користування разом із своєю неповнолітньою дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.
Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.ст. 223, 232 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська.
Суддя Т.О. Решетник