АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 641/3482/15-ц Головуючий суддя І інстанції Ященко С. О.
Провадження № 22-ц/790/4636/16 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: -ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря : Баранкової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 26 серпня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_4 третя особа - Служба у справах дітей Комінтернівського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання недійсним іпотечного договору,

ВСТАНОВИЛА:

03 квітня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому після уточнення просив визнати іпотечний договір № 826/4- 27/20/6-053 від 02.06.2006 року недійсним..

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що у 2006 році йому було 10 років і він проживав сумісно зі своєю матірю ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1. Зазначена квартира належала ОСОБА_4 на праві власності, при цьому у ОСОБА_3 було право користування даною квартирою.

У 2006 році ОСОБА_4 звернулась до Опікунської ради при виконкому Комінтернівської районної ради в м. Харкові з заявою про надання дозволу на продаж квартири за адресою: АДРЕСА_1 та придбання на своє імя квартири за адресою. АДРЕСА_2. Опікунською радою була надана згода на вказані дії, при цьому ОСОБА_4 зобовязано зареєструвати ОСОБА_3 за фактичним місцем проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 в строк до 22.06.2006 року. Рішення прийнято Опікунською радою 10.05.2006 року (протокол № 5).

02.06.2006 року ОСОБА_4 уклала договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3. В цей період позивач зі своєю матірю проживав у вказаній квартирі. У цей же день між ОСОБА_4 та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір кредиту № 826/1-27/20/6-038 від 02.06.2006 року та іпотечний договір № 826/4-27/20/6-053 від 02.06.2015 року. За іпотечним договором ОСОБА_4 передала ПАТ «Укрсоцбанк» в іпотеку квартиру за адресою: м.Харків, пр. Гагарина, 49 А, кв. 109.

11 червня 2015 року уточнивши позовні вимоги, позивач, зазначав, що при укладенні спірного договору іпотеки були порушені його права як малолітньої особи, яка має право проживання у квартирі і не було отримано попереднього дозволу органу опіки та піклування, просив визнати його недійсним.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 серпні2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним іпотечний договір № 826/4-27/20/6-053 від 02.06.2006 року, вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ПАТ «Укрсоцбанк» в апеляційній скарзі просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким в задоволенні вимог ОСОБА_3 відмовити за необґрунтованістю, посилалось на неповне зясування судом обставин, що мають значення для вирішення справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» установлено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Вважається неприпустимим зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням банками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України.

Так, частиною першою статті 203 ЦК України передбачається, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актом цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Правочин, що вчинюється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх дітей.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до довідки Дільниці № 21 КП «Жилкомсервіс» від 14.08.2015 року місце проживання ОСОБА_6, 25.05.1996року народження з 22.05.2002року по 24.05.2006року було зареєстровано за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з паспортом серії № МТ 267185 на імя ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, місцем його реєстрації з 16.01.2008 року є квартира АДРЕСА_4, а з 07 квітня 2015 року квартира АДРЕСА_5 в Харкові (зворот а.с. 103).

10 травня 2006 року на засіданні Опікунської ради при виконкомі Комінтернівської районної ради у м. Харкові було розглянуто заяву ОСОБА_4 щодо можливості продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_6 власником якої є вона та її батько - ОСОБА_7 та купівлі тільки на своє імя трикімнатної квартири за адресою: м. Харків, пр.Гагаріна, 49А. ОСОБА_4 було зобовязано зареєструвати ОСОБА_3 за фактичним місцем проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, терміном до 22.06.2006року (а.с. 9).

31 травня 2006 року між ОСОБА_7, ОСОБА_3 (до шлюбу ОСОБА_7) Л.В. та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу квартири № 108, що знаходиться: м. Харків, вул. Зернова, у будинку № 53, житловою площею 17,4 кв.м., загальною площею 30,5 кв.м., яка належала продавцям на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 08.02.2002року (а.с. 90).

02 червня 2006 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ « Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено договір кредиту № 826/1-27/20/6-038, згідно з яким останній було видано кредит у сумі 36 550 доларів США на купівлю трикімнатної квартири загальною площею 68,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_7.

02 червня 2006 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_4 придбано трикімнатну квартиру АДРЕСА_8 в Харкові(а. с. 4).

В забезпечення виконання зобовязання за договором кредиту ОСОБА_4 на підставі укладеного 02 червня 2006 року Іпотечного договору № 826/4-27/20/6-053 передала придбану за кредитні кошти квартиру в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк».

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_3 зазначив, підставами його звернення є порушення його права на користування квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_9, яка була передана в іпотеку 02 червня 2006 року при укладанні його матірю з АКБ СР «Укрсоцбанк» Іпотечного договору № 826/4-27/20/6-0, а тому є підстави для визнання зазначеного договору недійсним.

Щодо обґрунтування недійсності Іпотечного договору, позивач посилався на невідповідність пункту 2.1.4 вказаного договору положення статті 13 Закону України «Про охорону дитинства» та статті 12 Закон України «Про основи соціального захисту бездомних громадян безпритульних дітей» та рішенню Опікунської ради при виконкомі Комінтернівської районної ради у м. Харкові від 10 травня 2006року.

Так, п. 2.1.4 іпотечного договору передбачено, що без письменної згоди іпотеко держателя, що оформляється додатковою угодою, іпотекодавець зобовязаний не відчужувати предмет іпотеки, а також не передавати його в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування (а.с. 7).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекавизнається вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, залишається у володінні і користуванні іпотеко держателя, згідно з як: іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпечене іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника порядку, встановленого цим Законом.

В частині 1 статті 9 Закону України «Про іпотеку» закріплено, що іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу).

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-396цс15, згідно до частині четвертої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтерес дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Отже, відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Відсутність реєстрації дитини не є підставою для відмови в позові.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з положень статей 203, 215, 405, статті 56 ЖК України, Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», Закону України «Про охорону дитинства», з урахуванням розяснень, що містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № З від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» та вважав, що при укладенні іпотечного договору від 02.06.2006 року порушено його права як неповнолітнього - ОСОБА_3 щодо користування житлом, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3.

Як зазначено у п.44. Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з рогляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин (зі змінами, ППВССУ № 7-2014), згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання.

У звязку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Однак при цьому районний суд не зясував, чи спірний договір іпотеки порушив права неповнолітньої дитини в користуванні жилим приміщенням. Суд не звернув уваги на те, що внаслідок договору іпотеки, якою було забезпечено основне зобовязання позичальника повернення банківського кредиту, надав можливість матері позивача придбати квартиру АДРЕСА_5 в Харкові, внаслідок чого разом з матірю позивач фактично набув право користування цією квартирою. Той факт, що він разом зі своєю матірю деякий час був зареєстрований за іншою адресою, квартира АДРЕСА_4, що вбачається із відміток у паспорті ОСОБА_4 (а.с. 102 на звороті), відповідає положенням ч. 3 ст. 29 ЦК України, згідно до якої місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками.

Виходячи з наведеного, оскільки у даній справі не встановлено порушення прав малолітньої дитини внаслідок укладення спірного договору іпотеки, який сприяв набуття матірю позивача вищевказаної квартири, що не погіршило житлових прав її дитини позивача по цій справі, колегія суддів відповідно до ст.. 360-7 ЦПК України відступає від правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-396цс15.

Таким чином, оскільки позивач не надав доказів на підтвердження того, що спірний договір іпотеки порушив його житлові права, визначені законом про «Про охорону дитинства», «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», то у задоволенні позову слід відмовити, за його недоведеністю.

Таким чином, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд порушив вказані норми матеріального права, то з передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстав рішення суду підлягає скасуванню, із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 316, 319, 323-325, 327 ЦПК України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства .«Укрсоцбанк» задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 26 серпня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: