АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/4434/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Сташків Н.М.
Провадження № 22-ц/789/1292/16 Доповідач - Щавурська Н.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Фащевська Н. Є., Ходоровський М. В.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю сторін - представника позивача ОСОБА_1 -

адвоката Моленя Р. Б., представника відповідача

Тернопільської митниці Созанського С.А.,

представника третьої особи Тернопільського міського

відділу ДВС Кущака В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 вересня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської митниці Державної фіскальної служби, Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області, третя особа Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання добросовісним набувачем,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 вересня 2016 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, вважаючи його незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

В обгрунтування апеляційної скарги посилається на безпідставність висновків суду про неможливість перебування спірного автомобіля відповідно до ст.465 Митного Укодексу України та ст.178 Цивільного кодексу України у цивільному обігу в зв'язку з тим, що на момент придбання автомобіля позивачем порушення митних правил мало місце, оскільки такі спростовуються фактом придбання даного автомобіля ОСОБА_1 за оплатним правочином та реєстрацією транспортного засобу за позивачем у встановленому законом порядку.

Також, звертає увагу на те, що він не був учасником судового розгляду справи про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності, жодних порушень митних правил не допускав, а тому відсутні підстави для покладення на нього юридичної відповідальності у вигляді конфіскації майна за порушення, вчинене іншою особою. З посиланням на зміст статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського Суду з прав людини (рішення від 24.03.2006 року в справі "Фрізен проти Російської Федерації") вважає незаконним втручання з боку держави у безперешкодне використання ним свого майна в силу відсутності норми, яка б мала бути покладена в основу рішення про конфіскацію автомобіля позивача.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Молень Р.Б. апеляційну скаргу свого довірителя підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник відповідача Тернопільської митниці Созанський С.А. апеляційної скарги не визнав, вважаючи рішення суду законним і обгрунтованим, таким, що скасуванню не підлягає.

Представник третьої особи Тернопільського міського відділу ДВС Кущак В.Б. щодо вирішення апеляційної скарги покладається на думку суду, додатково пояснивши, що зняття арешту з транспортного засобу, постанова про конфіскацію якого у справі про адміністративне правопорушення, знаходиться на виконанні у відділі ДВС, можливе лише на підставі відповідного рішення суду.

Представник Тернопільської ОДПІ, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для визнання позивача добросовісним набувачем автомобіля, оскільки на момент придбання автомобіля мало місце порушення митних правил, в зв'язку з чим автомобіль не міг перебувати у вільному цивільному обігу, а також - з наявності інших передбачених законом способів захисту порушеного права.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що 28.08.2013 року позивач ОСОБА_1 придбав автомобіль марки "PEUGEOT BOXER", 2006 року випуску, № кузова НОМЕР_2, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1. Даний автомобіль був зареєстрований за позивачем у встановленому законом порядку, що стверджується виданим на його ім'я відповідним свідоцтвом (а.с.4, 9-10).

Такою, що набрала законної сили постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 травня 2015 року в справі № 607/6468/15-п про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності, останнього визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товару (автомобіля "PEUGEOT BOXER", № кузова НОМЕР_2), що становить 31870 гривень 13 копійок, з конфіскацією автомобіля у власність держави. Цією ж постановою встановлено, що ОСОБА_6 ввіз зазначений автомобіль на територію України з приховуванням від митного контролю шляхом подання, як підстави для переміщення транспортних засобів, документів, що містять неправдиві відомості щодо відправника, одержувача та вартості автомобіля, необхідної для визначення його митної вартості (а.с.11-12).

27 жовтня 2015 року постановою заступника начальника Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 травня 2015 року в справі № 607/6468/15-п (а.с.13).

У відповідності до ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Можливі способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ст.16 ЦК України. Ними, зокрема, є: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльностфі органу державної владиабо органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Суд, може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно вимог ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Статтею 60 ЗУ "Про виконавче провадження" визначено випадки зняття державним виконавцем арешту, накладеного на майно боржника. При цьому, зняття арешту з майна власника, який не є боржником можливе лише за рішенням суду шляхом подання відповідного позову.

Крім цього, як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.3 Постанови № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", у разі, коли постановою відповідних органів буде встановлено, що особа, яка вчинила адміністративне митне правопорушення, заволоділа майном протиправним шляхом, порушені права власників чи володільців такого майна можуть були поновлені шляхом задоволення їх позовів про зняття арешту з майна. У всіх інших випадках захист прав власника або володільця можливий шляхом стягнення збитків з особи, визнаної в установленому законом порядку винною в адміністративному митному правопорушенні.

З врахуванням перелічених вище вимог законів та встановлених обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що обраний позивачем ОСОБА_1 спосіб захисту, а саме, визнання його добросовісним набувачем автомобіля, не може вважатися належним в розумінні ст.16 ЦК України, оскільки не несе жодних правових наслідків, а відтак не є ефективним (таким, що в повній мірі захистить право, яке позивач вважає порушеним), а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до задоволення не підлягають.

Також, беручи до уваги факт обрання позивачем способу захисту, що не відповідає вимогам закону, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про застосування до спірних правовідносин статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з посиланням на практику Європейського Суду з прав людини (рішення від 24.03.2006 року в справі "Фрізен проти Російської Федерації") щодо незаконності втручання з боку держави у безперешкодне використання ним свого майна в силу відсутності норми, яка б мала бути покладена в основу рішення про конфіскацію автомобіля позивача.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині безпідставності висновків суду про неможливість перебування спірного автомобіля відповідно до ст.465 Митного Укодексу України та ст.178 Цивільного кодексу України у цивільному обігу, то хоча, за обставин обрання позивачем способу захисту, що не відповідає вимогам закону, колегія суддів й вважає помилковим посилання суду, як одну з підстав відмови в позові, на ст.178 ЦК України, ст.465 МК України, однак, оскільки на кінцеве рішення у справі, яким ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовлено, висновки суду в цій частині не впливають, то підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Відмова в даному позові не позбавляє ОСОБА_1, який вважає порушеним своє право власника на розпорядження автомобілем, права використання іншого передбаченого законом способу захисту.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.308 Цивільного процесуального кодексу України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст.305 ч.2, 307 ч.1 п.1, 308 ч.ч.1, 2; 313 ч.1, 314 ч.1 п.1, 315 ч.ч.1, 2; 317 ч.1, 319 ч.1, 324 ч.1 п.1, 325 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.Б. Щавурська

Судді : Н.Є.Фащевська

М.В.Ходоровський