Провадження № 22ц/784/1123/16 Суддя першої інстанції Шаронова Н.О.
Справа№480/2327/15-ц
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

19 травня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Козаченка В.І., Мурлигіної О.Я.,

із секретарем Лівшенком О.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,

представників відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 березня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання дійсним договору купівлі - продажу та визнання права власності на будинок та земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И Л А:

16 листопада 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання дійсним договору купівлі - продажу та визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку.

Зазначав, що 20 червня 2011 року він та ОСОБА_5 дійшли згоди щодо укладання договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

На виконання цієї угоди він передав відповідачу 3500 дол. США в рахунок оплати вартості зазначеного будинку та земельної ділянки, про що ОСОБА_5 склав розписку та передав йому ключі від будинку та документи, що засвідчують його право власності. Він забезпечив ОСОБА_5 проживання в однокімнатній квартирі в с. Ольшанське.

Будучи впевненим в тому, що він придбав зазначене домоволодіння, здійснив у спірному будинку ремонт.

У вересні 2015 року він звернувся до відповідача з вимогою укласти письмовий договір купівлі - продажу будинку та подальшого його нотаріального посвідчення, але ОСОБА_5 відмовився.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 просив на підставі ст.ст. 220, 657 ЦК України визнати виконаним та дійсним договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,20 га. за тією ж адресою та визнати за ним право власності на це майно.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 657 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно ч. 3 ст. 640 ЦК України, в редакції що діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Однак, зазначена норма не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків сторін (п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 на праві приватної власності належить житловий будинок в АДРЕСА_1 (а.с. 8). 29 вересня 2011 року відповідачу було видано свідоцтво про право власності на цей будинок на підставі рішення виконкому Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області від 15 червня 2011 року (а.с. 15-16).

20 червня 2011 року ОСОБА_5 написав розписку про отримання ним 3500 доларів США, за продаж будинку в АДРЕСА_1 (а.с.7).

Нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу даного будинку не здійснювалося та державна реєстрація його не провадилась.

З показань свідка ОСОБА_6 встановлено, що зі слів відповідача йому відомо, що останній мав намір укласти договір довічного утримання, а свідок ОСОБА_7 стверджував, що між сторонами відбувся обмін, внаслідок якого позивач заселив ОСОБА_5 до квартири, а сам став користуватися будинком.

Позивач зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_2, власником якої є ОСОБА_8, яка перебуває в інтернаті для людей похилого віку (а.с.76).

Встановивши зазначене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Сторони не дотрималися вимог ст.ст. 210, 640, 657 ЦК України, а тому спірний договір не є укладеним.

У зв'язку з цим, правила частини 2 статті 220 ЦК України не можуть бути застосовані у даному випадку, оскільки момент вчинення правочину купівлі-продажу житлового будинку пов'язується саме з державною реєстрацією.

За такого, вимоги ОСОБА_2 про визнання виконаним та дійсним договору купівлі-продажу спірного житлового будинку та земельної ділянки, у зв'язку з чим визнання за ним права власності на цю нерухомість є безпідставними.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування рішення суду, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм законодавства, які є підставою для скасування або зміни рішення.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Л.М. Царюк

ОСОБА_9

Судді: О.Я. Мурлигіна