справа № 2/243/1720/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року Слов′янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.

при секретарі Останькович А.О.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Словянська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2011 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Словянського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу та моральної шкоди, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 09.04.2013 року відповідач ОСОБА_2 зайняла у позивача грошові кошти у розмірі 3000 грн. на строк 10 днів, тобто до 19.04.2013 року, коли позивач у визначений день попросив повернути зазначену суму, відповідач відмовилася та додала, що не збирається повертати йому гроші. В цей же день ОСОБА_1 звернувся з заявою до Словянського МВ та його заява була внесена до ЄРДР за №0002760 від 19 квітня 2013 року, в ході досудового слідства відповідач власноруч склала розписку, в якій зазначила що поверне йому борг до грудня 2017 року. У звязку з складанням цієї розписки кримінальне провадження було закрите. Зважаючи на те, що відповідач користується його коштами три роки, борг не повертає, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг в сумі 9024 грн., з врахуванням інфляції, три проценти річних за несвоєчасне повернення боргу в розмірі 270 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, навів доводи, аналогічні доводам позовної заяви та просив їх задовольнити. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про час, дату і місце судового засідання повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України.

Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що між позивачем та відповідачем 09.04.2013 року дійсно був укладений договір позики на суму 3 000 грн. Термін повернення боргу був зазначений грудень 2017 року.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики між фізичними особами укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший письмовий документ , який посвідчує факт укладення договору (позики) і факт передачі грошей на певних умовах. Розписка, подана позивачем, відповідає всім цим вимогам і містить у собі всі основні умови договору позики (сума позики, строк і порядок повернення боргу).

Згідно ст. 638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідність до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Суд, не піддає сумніву достовірність розписки, яка уявляє собою єдиний документ , виконаний на одному аркуші рукописним текстом, числом і прописом вказану суму позики, і підтверджено отримання вказаної суми, зазначено характер і вид укладеного між сторонами договору - договору позики, вказано строк повернення позичальником суми позики, договір підписаний стороною. Даний текст розписки зрозумілий, однозначний, і даний письмовий документ є належним доказом на підтвердження укладення між сторонами договору позики, за яким позивач передав відповідачу у позику 3000грн. , а позичальник ОСОБА_2 отримала вказану суму і зобовязалась її повернути до грудня 2017 року

Таким чином, договір, укладений між сторонами і підтверджений письмовим доказом, є договором позики, який передбачений ст. 1046 ЦК України. Договір укладений з дотриманням вимог закону щодо його форми, в ньому сторони дійшли згоди стосовно всіх суттєвих і необхідних умов договору.

У відповідність до ст. 1049 та ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що було передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо договором не встановлено строк, повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Суд, не приймає до уваги поясненні позивача у той частині, що кошти відповідач зобовязалась повернути через десять днів після отримання, а саме 19.04.2013 року, оскільки це не відповідає фактичним обставинам справи та спростовується наданою розпискою, відповідно до якої строк повернення боргу зазначений як грудень 2017 року.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В свою чергу, ОСОБА_1 ніяких доказів на підтвердження своїх доводів щодо невиконання відповідачем своїх зобовязань, у зазначений ним строк не навів, тому суд вважає його доводи такими, що не відповідають матеріалам справи та встановленому у суді.

Вирішуючи питання стосовно стягнення моральної шкоди, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню, оскільки моральна шкода при договірних правовідносинах, що виникли між сторонами не передбачена діючим законодавством, крім того, такі умови також непередбачені в угоді між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, тому в даній частині позову вимоги також не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного й керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 1049, 1050, 1166, 1167 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та моральної шкоди відмовити, у звязку з відсутністю підстав.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_3