Справа № 2-175/2011 Головуючий у І інстанції Котенко Л.О.
Провадження № 22-ц/780/110/16 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 26 01.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

01 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Приходька К.П., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 21 квітня 2011 року у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2011 року Відкрите акціонерне товариство Комерційний банк «Надра»» звернулося до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 01 серпня 2007 року між сторонами було укладено кредитний договір № 1099/П/62/2007-980 на споживчі цілі, згідно умов якого позивач зобов'язався надати відповідачу в тимчасове користування кредит в розмірі 29000грн., з кінцевим строком виконання до 02 серпня 2010 року.

Процентна ставка за користування кредитом становить 28,8% річних.

Позивач належним чином виконав зобов'язання за кредитним договором, однак відповідачем було порушено виконання зобов'язань, що передбачені вказаним договором. У зв'язку з чим, у нього станом на 05 листопада 2010 року виникла заборгованість у розмірі 63070 грн. 89 коп., з яких:

- 26840,32 грн. - заборгованість за кредитом;

- 23003,28 грн. - заборгованість за відсотками;

- 12867,29 грн. - пеня;

- 360 грн. штраф.

Відповідач неодноразово повідомлявся позивачем про виникнення заборгованості та її розмір, однак відповідачем ці вимоги були проігноровані.

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 63070,89 грн.

Заочним рішенням Баришівського районний суду Київської області від 21 квітня 2011 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, не викликав його в судове засідання, внаслідок чого відповідач не міг спростовувати позовні вимоги, не зміг заявити клопотання про призначення судової експертизи документів фінансово-кредитних операцій. Крім того зазначав, що у відповідача відсутні фінансові можливості для повернення кредиту, оскільки він втратив роботу і не має засобів для існування.

Інших доводів апеляційна скарга не містить. На підставі викладеного в апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та прокурора, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 серпня 2007 року між сторонами було укладено кредитний договір № 1099/П/62/2007-980 на споживчі цілі, згідно умов якого позивач зобов'язався надати відповідачу в тимчасове користування кредит в розмірі 29000грн., з кінцевим строком виконання до 02 серпня 2010 року.

Процентна ставка за користування кредитом становить 28,8% річних.

Позивач належним чином виконав зобов'язання за кредитним договором, однак відповідачем було порушено виконання зобов'язань, що передбачені вказаним договором. У зв'язку з чим, у нього станом на 05 листопада 2010 року виникла заборгованість у розмірі 63070 грн. 89 коп., з яких:

- 26840,32 грн. - заборгованість за кредитом;

- 23003,28 грн. - заборгованість за відсотками;

- 12867,29 грн. - пеня;

- 360 грн. штраф.

Відповідач неодноразово повідомлявся позивачем про виникнення заборгованості та її розмір, однак відповідачем ці вимоги були проігноровані.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а невиконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором призвели до виникнення заборгованості перед банком, що й було підставою для звернення банку до суду за захистом порушеного права.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо неможливості сплачувати кошти на повернення кредиту та відсотків за користування ними, у зв'язку з важким фінансово-матеріальним станом не можуть бути прийняті судом до уваги, так як не спростовують факт не виконання зобов'язань, передбачених кредитним договором.

Питання про реструктуризацію/зміну валюти зобов'язання за кредитним договором здійснюється на розсуд банку та є його правом здійснювати чи не здійснювати реструктуризацію у зв'язку з неможливістю здійснення боржником дій спрямованих на погашення заборгованості.

Щодо недоведеності позивачем розміру заборгованості, то ці доводи апеляційної скарги також є голослівними. Відповідач у своїй апеляційній скарзі навів вимоги Цивільного процесуального кодексу щодо обов'язку сторін доводити свої вимоги і заперечення із чого судова колегія робить висновок про його обізнаність із цими нормами.

Позивач надав суду розрахунок заборгованості (а.с.8-9) з якого вбачається, що відповідач сплатив за весь період дії кредитного договору 2159,68 грн. тіла кредиту, 2781,09 грн. відсотків та 30 грн. комісії, а всього 4970 грн.

Відповідач в доводах апеляційної скарги не вказав у чому полягає неправильність розрахунку, з якими нарахуваннями він не погоджується. При цьому заявляючи про його неможливість заявити про призначення експертизи в суді першої інстанції, відповідач заявив таке клопотання при розгляді апеляційної скарги.

Ухвалою колегії судів від 09 грудня 2015 року було задоволено клопотання відповідача і призначено експертизу документів фінансово-кредитних операцій. Однак ОСОБА_2 не оплатив вартість проведення експертизи, внаслідок чого експертиза не була проведена.

За таких обставин судова колегія вважає, що відповідач не спростував висновки суду першої інстанції в частині доведеності розміру заборгованості.

Оскільки апеляційна скарга не містить інших доводів судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Баришівського районного суду Київської області від 21 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді