Справа № 509/4111/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Кочко В.К.,

при секретарі Савченко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Овідіопольського районного суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2016 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Овідіопольського районного суду Одеської області з вищевказаною позовною заявою, в якій просили суд визнати за ними право власності за набувальною давністю на квартиру, яка знаходиться за адресою:АДРЕСА_1.

Позивачі вказують, що починаючи з 2003 року ОСОБА_2 зареєстрована, а ОСОБА_1 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Дану квартиру, згідно ордеру Серії ІГ № 1908 від 23.05.2003 року отримала родина ОСОБА_3.

У 2012 році ОСОБА_2 розлучилася з ОСОБА_3. З того часу ОСОБА_3 фактично не проживає у вищевказаній квартирі та на даний час знятий з реєстрації.

На сьогоднішній день позивачі продовжують проживати у вказаній квартирі, добросовісно та безперервно володіють та відкрито користуються даним нерухомим майном, доглядають, утримують та підтримують належний стан.

Позивачами подано до суду заяви, в яких вони просять суд слухати вказану справу без їх участі, позов підтримують у повному обсязі.

Відповідач, Великодолинська селищна рада, надала до суду заяву, в якій присить суд розглянути справу без участі її представника.

Суд, вивчивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, подані позивачами, враховуючи відсутність заперечень з боку відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин повноту їх зясування і доведеність, дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцем знаходження майна або основної його частини.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Судом встановлено, що позивачі, ОСОБА_2 зареєстрована, а ОСОБА_1 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачі зберігали житлове приміщення, використовували його за призначенням, за свій рахунок проводили поточний та капітальний ремонт.

Відповідно до п.9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року, при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема таке:

-Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

-Володіння визначається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчать про приховування цього майна;

-Володіння визначається безперервним, якщо воно не приривалося протягом всього строку набувальної давності.

Відповідно до ст.344 ЦК України набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом.

Відповідно до ст.344 ч.1 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Заволодіння чужим майном позивачами було добросовісним, крім того, при заволодінні вказаною квартирою вони не знали і не могли знати, що в них відсутні підстави для набуття права власності. Разом з тим, факт обізнаності позивачів про те, що вони не є власниками майна, не виключає добросовісності володіння.

Володіння позивачами майном було відкритим, очевидним для всіх інших осіб, при цьому позивачі ставляться до майна вищевказаної квартири, як до власного, а саме: експлуатують його, вживають необхідні заходи для утримання майна в належному стані.

Згідно із ст. 344 ч. 4 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 Цивільного кодексу України, відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю», суди повинні враховувати, зокрема, таке: по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим, факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство).

По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги.

По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків.

Але набрання рішенням суду законної сили не є підставою для виникнення права власності на нерухоме майно. На цей вид майна право власності за набувальною давністю виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Відповідно до пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК при розгляді справ про набуття права власності за набувальною давністю правила ст. 344 ЦК поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 р., то набувальна давність може застосовуватись для набуття права власності на майно, володіння яким почалося не раніше 1 січня 2001р. Тобто набувальна давність щодо об'єктів нерухомості могла застосовуватись лише після 1 січня 2001р.

Суд вважає, що позивачі добросовісно заволоділи чужим нерухомим майном, продовжують відкрито і безперервно володіти ним протягом більше ніж 10 років (починаючи з 2003 р.), а тому набули право власності на це майно.

На підставі викладеного позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 16, 344 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 60, 114, 212, 213, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності за набувальною давністю на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2.

Рішення може бути переглянуте Овідіопольським районним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача протягом 10-денного строку з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.К. Кочко