Ухвала

іменем України

25 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоКасьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,Попович О.В., Остапчука Д.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Комунального закладу «Інноваційно-методичний центр» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 15 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом та, уточнивши його, просила скасувати наказ Комунального закладу «Інноваційно-методичний центр» від 05 листопада 2014 року № 108 про її звільнення із займаної посади методиста КЗ «ІМЦ», поновити її на роботі цій посаді, стягнути з відповідача на її користь 16 338 грн 60 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 05 листопада 2014 року та 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на ті обставини, що з 01 вересня 2008 року по 12 серпня 2011 року вона працювала на посаді методиста КЗ «ІМЦ» на засадах сумісництва на 0,5 ставки, маючи інше основне місце роботи.

З 12 серпня 2011 року призначена на посаду методиста як основне місце роботи на повну ставку, де працювала до 02 вересня 2013 року, потім змінила основне місце роботи та була прийнята на посаду старшого викладача кафедри теорії і практики початкової освіти КПІ ДВНЗ «Криворізький національний університет».

03 вересня 2013 року знов була прийнята на посаду методиста КЗ «ІМЦ» на засадах сумісництва на 0,5 ставки відповідно до затвердженого графіка.

05 листопада 2014 року на підставі наказу директора центру № 108-к її звільнено із займаної посади, у зв'язку з прийняттям іншого працівника, який не є сумісником.

Вважає, що звільнення проведено незаконно та безпідставно, порушує її трудові права, у наказі про звільнення не міститься посилання на правову норму, на підставі якої проведено звільнення, їй не була нарахована середньомісячна заробітна плата при звільненні, а також неправомірними діями відповідача їй завдано моральні страждання.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 15 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що звільнення позивача з роботи за сумісництвом у зв'язку із прийняттям іншого працівника, який не є сумісником, проведено відповідачем з дотриманням визначеного законом порядку відповідно до норм трудового законодавства.

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду є правильними та такими, що ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

З матеріалів справи видно, що з 01 серпня 2008 року по 12 серпня 2011 року ОСОБА_6 працювала в Комунальному закладі «Інноваційно-методичний центр» на посаді методиста на засадах сумісництва на 0,5 ставки, маючи основне місце роботи.

З 12 серпня 2011 року по 02 вересня 2013 року працювала в КЗ «ІМЦ» на посаді методиста як на основному місці роботи, а з 03 вересня 2013 року по 05 листопада 2014 року на посаді методиста на засадах сумісництва на 0,5 ставки відповідно до затвердженого графіка.

Згідно з довідкою КЗ «ІМЦ» від 08 вересня 2014 року № 199 позивач працювала на посаді методиста на засадах зовнішнього сумісництва.

03 вересня 2014 року відповідач звернувся до ОСОБА_6 з інформацією про необхідність прийняти на посаду працівника, який не є сумісником, з встановленням йому режиму повного часу і пропозицією визначитись з майбутнім місцем роботи, а також попереджено про звільнення з 04 листопада 2014 року в разі, якщо позивач не виявить бажання працювати на посаді методиста як за основним місцем роботи, з чим ОСОБА_6 ознайомлена під підпис.

Згідно з наказом КЗ «ІМЦ» від 05 листопада 2014 року № 108-к, з яким позивача ознайомлено, її звільнено з посади методиста з 05 листопада 2014 року, у зв'язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником.

07 листопада 2014 року із заявою про прийняття на посаду методиста звернулася ОСОБА_7, 10 листопада 2014 року - відкликала заяву, а в подальшому з 10 грудня 2014 року її було прийнято як основного працівника за переведенням з комунального позашкільного навчального закладу «Центр дитячої та юнацької творчості «Гармонія» Довгинцівського району.

Звільнення сумісників у зв'язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, провадиться відповідно до ст. 7 КЗпП України, яка встановлює, що для деяких категорій працівників за певних умов можуть застосовуватися додаткові, крім передбачених у ст. 37 і 41 цього Кодексу, підстави для припинення трудового договору.

Робота за сумісництвом регламентується постановою Кабінету Міністрів України від 03 квітня 1993 року № 245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» та Положенням про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженим спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року № 43, яким визначені додаткові підстави для звільнення з роботи за сумісництвом.

Пунктом 8 цього положення передбачено, що звільнення з роботи за сумісництвом проводиться, зокрема, з підстав, передбачених законодавством, а також у разі прийняття працівника, який не є сумісником.

Ці нормативно-правові акти регулюють питання роботи на умовах сумісництва в установах, організаціях, що фінансуються з бюджетів усіх рівнів, отже, їх дія поширюється на комунальні заклади, утворені органом місцевого самоврядування, та комунальні установи, організації, що фінансуються з бюджету.

Статтею 43-1 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди органу первинної профспілкової організації допускається у випадку звільнення з суміщувальної роботи у зв'язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, а також у зв'язку з обмеженням на роботу за сумісництвом, передбаченим законодавством.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно з'ясували обставини справи, надали належну оцінку поданим сторонами доказам та правильно встановили ті обставини, що позивач працювала у відповідача за сумісництвом на посаді методиста та з прийняттям відповідачем на цю посаду іншого працівника, який не є сумісником, а буде працювати на постійній основі (п. 8 Положення № 43), її звільнено.

Суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивача звільнено з роботи за сумісництвом з цих підстав з дотриманням вимог чинного трудового законодавства, а питання про зміну формулювання причин звільнення вона не ставила.

Судами правильно застосовано закон, який регулює відносини, що виникли між сторонами, оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що КЗ «ІМЦ» не є державним закладом та відповідно до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення п. 8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій, спростовуються висновками судів та зводяться до їх переоцінки, тому є безпідставними.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно відхилити, а рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишити без змін, як передбачено ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити, рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 15 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

О.В.Попович