У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В., Федоришина О.В.

при секретарі: Івановій О.О.

з участю: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 23 лютого 2016 року, по справі за заявою ОСОБА_3 про роз'яснення рішення Галицького районного суду м.Львова від 18 квітня 2013 року по справі №461/3784/13-ц,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_3 про роз'яснення рішення Галицького районного суду м.Львова від 18 квітня 2013 року по справі №461/3784/13-ц.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_3 Просить ухвалу скасувати та постановити нову про задоволення заяви. Вважає, що ухвалу постановлено з порушенням норм процесуального права, при неповно з»ясованих обставинах справи. Зазначає, що відповідач ОСОБА_2 з 11 листопада 2013 року не допускає її в інші приміщення квартири, окрім коридору, не дозволяє тримати в квартирі її особисті речі, а відтак, просить на підставі ст.221 ЦПК України роз'яснити рішення суду у вказаній справі, а саме: чи передбачає право користування та вселення до квартири забезпечення постійного, безперешкодного доступу в будь-який час до всіх житлових та нежитлових приміщень даної квартири, право проживання в ній та право тримати особисті речі.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Встановлено, що рішенням Галицького районного суду м.Львова від 18 квітня 2013 року, ухваленим у справі №461/3784/13-ц позов ОСОБА_3 задоволено та вирішено визнати за нею право на користування квартирою за адресою: м.Львів, вул.Архітекторська,3/4; вселити її в зазначену квартиру, проведено розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20 серпня 2013 року рішення Галицького районного суду м.Львова від 18 квітня 2013 року залишено без змін.

Відповідно до ч.2 ст.221 ЦПК України, подання заяви про роз'яснення рішення суду допускається, якщо воно ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до примусового виконання.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснення рішення суду можливе тоді, коли воно є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Якщо фактично порушено питання про зміну або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

Виходячи з норм ч.2 ст.221 ЦПК України, подання заяви про роз'яснення рішення суду обмежується процесуальним строком.

Судом встановлено, що рішення Галицького районного суду м.Львова, ухвалено у справі №461/3784/13-ц, яким задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права користування та вселення, вступило в законну силу, було звернуто до примусового виконання.

Із акту державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ Мельника Р.І. від 1 листопада 2013 року вбачається, що ОСОБА_3 вселено в квартиру АДРЕСА_1. Під час вселення 1 листопада 2013 року були присутні ОСОБА_3 та її представник.

Постановою старшого державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ від 4 листопада 2013 року виконавче провадження про вселення ОСОБА_3 в квартиру закінчено у зв'язку з його повним, фактичним, своєчасним виконанням в повному обсязі на підставі пункту 8 частини 1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» - фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Також судом встановлено, що постанова державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ від 4 листопада 2013 року на даний час є чинною, та дії державного виконавця в порядку ЦПК України не оскаржувалися.

Заява про роз'яснення рішення суду була подана лише 3 грудня 2013 року, що свідчить про те, що ОСОБА_3 до моменту подання такої заяви було зрозуміле рішення суду від 18 квітня 2013 року, яке вона не оскаржувала в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 221 ЦПК України, якщо рішення є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту. Незрозумілість рішення полягає у тому, що його резолютивна частина припускає кілька варіантів тлумачення. Порядок виконання рішень передбачений законом і не може визначатися шляхом роз'яснення рішення.

Заявник у поданій ним заяві про роз'яснення рішення не зазначила що саме у резолютивній частині рішення є незрозумілим, в чому полягає незрозумілість рішення, які припускаються варіанти тлумачення рішення та як це впливає на його виконання. Роз'яснення інших частин рішення (крім резолютивної) не має правового значення.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що рішення суду від 18 квітня 2013 року у справі №461/3 784/13-ц викладено в зрозумілій формі та було виконано в примусовому порядку, а тому підстав для його роз'яснення немає.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог закону, підстави для її скасування відсутні. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.2, ст.307, п.1 ч.1 ст. 332, ст. 313, ч.4 п.1 ст.314, ст.ст. 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 23 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: