Справа № 446/997/16 Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т.І.
Провадження № 22-ц/783/4486/16 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Бохонко Е.Р.,

з участю заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Кам»янка-Бузького районного суду Львівської області від 26 травня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з Міського комунального підприємства «Управління житлового-комунального господарства» боргу по заробітній платі,-

встановила:

24.05.2016 р. стягувач ОСОБА_2 звернувся в суд із заявою про видачу судового наказу, просив стягнути з Міського комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 2600 грн.

Оскаржуваною ухвалою Кам»янка-Бузького районного суду Львівської області від 26 травня 2016 року у прийнятті заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з Міського комунального підприємства «Управління житлового-комунального господарства» боргу по заробітній платі - відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив стягувач ОСОБА_2, вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню через порушення судом норм процесуального права.

Стверджує, що він не заявляв вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку або відшкодування моральної шкоди, що перешкоджає розгляду цих вимог у наказному провадженні, натомість ним заявлені безспірні вимоги до боржника, які сам боржник не оспорює.

На думку апелянта, суд помилково вважає, що в даному випадку має місце спір про право.

Просить скасувати ухвалу Кам»янка-Бузького районного суду Львівської області від 26 травня 2016 року та направити матеріали справи до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття заяви про видачу судового наказу.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, в обґрунтування надав пояснення, аналогічні доводам скарги.

Представник боржника МКП «Управління житлово-комунального господарства» в судове засідання не прибув, подав письмові пояснення, в яких апеляційну скаргу просить задовольнити, розгляд справи проводити у відсутність представника боржника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За своєю сутністю судовий наказ є актом реалізації судової влади, яким вирішується цивільна справа по суті заявлених вимог.

Як і в наказному, так і в позовному провадженні реалізуються завдання цивільного судочинства (ст. 1 ЦПК України).

Підстави видачі судового наказу, регламентуються ст. 96 ЦПК України.

Відмова у прийнятті заяви про видачу судового наказу допускається з підстав, наведених у частині 3 ст. 100 ЦПК України, яка унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Відмовляючи у прийнятті заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалів справи вбачається спір про право, оскільки 25.05.2016 р. до суду надійшло клопотання Камянка-Бузької міської ради Львівської області щодо наявності спору про право на виплату заборгованості по заробітній платі, яка виникла в Міського комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» перед працівниками, так як рішенням Камянка-Бузької міської ради від 20.12.2013 р. № 19 припинено юридичну особу МКП УЖКГ у звязку з ліквідацією підприємства, а питання про переведення чи звільнення працівників керівником вказаного підприємства не вирішено. Також у клопотанні вказано, що керівництво комунального підприємства безпосередньо зацікавлене в такому способі вирішення питання оплати праці найманих працівників, а тому виникає сумнів щодо обєктивності поданих до заяви документів, які дають право на видачу судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України, із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи і особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

За правилом п. 1 ч. 1 ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Як роз'яснено у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

До заяви про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання (п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23 грудня 2011 року).

На переконання колегії суддів, надана заявником довідка про нараховану ОСОБА_2 заробітну плату за квітень 2016 року в сумі 2600 грн., з врахуванням інформації про те, що рішенням Камянка-Бузької міської ради від 20.12.2013 р. № 19 припинено юридичну особу МКП УЖКГ у звязку з ліквідацією підприємства, а питання про переведення чи звільнення працівників керівником вказаного підприємства не вирішено, не є доказом правильного та безспірного нарахування заборгованості, а також права на її отримання.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані заявником документи не можуть слугувати доказом безспірності заборгованості боржника МКП «Управління житлово-комунального господарства» перед ОСОБА_2, тому оскаржена ухвала суду є законною та обґрунтованою, не може бути скасована з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Відповідно до частини 3 ст. 118 ЦПК України, позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу (про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати), може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

З урахуванням зазначеного вище, апеляційний суд наголошує, що відмова у прийнятті заяви про видачу судового наказу не позбавляє заявника можливості звернутися до суду із позовною заявою про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст.ст. 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Кам»янка-Бузького районного суду Львівської області від 26 травня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин