Справа № 161/3302/16-ц
Провадження № 2/161/1867/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого-судді Пушкарчук В.П.,

при секретарі Сіньчук Л.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника відповідачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору дарування будинку, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до Луцького міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору дарування будинку від 14.01.2016 року, укладеного між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_8

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням апеляційного суду Волинської області від 15.09.2015 року попередній договір, укладений 06.04.2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, ОСОБА_7 визнано недійсним, а тому вважає, що останні зобовязані повернути йому кошти, які він сплатив на виконання попереднього договору, який визнано недійсним. З метою ухилення від виконання своїх зобовязань по поверненню коштів за недійсним попереднім договором ОСОБА_6 та ОСОБА_7 14.01.2016 року уклали спірний договір дарування будинку зі своєю донькою ОСОБА_5 Зазначає, що відповідачі не вправі були розпоряджатися спірним будинком, а крім того оспорюваний правочин порушує його право на юридичне оформлення власності на частку у будинку.

Дані обставини змусили позивача звернутися до суду з вказаним позовом та керуючись ст.ст. 16, 203, 215 ЦК України просив договір дарування будинку від 14 січня 2016 року визнати недійсним.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та просила позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_2 проти позову заперечував, пояснив, що договір дарування укладений відповідно до вимог чинного законодавства, жодних обмежень у відповідачів як власників укладати спірний договір дарування будинку на час його посвідчення не було, а тому у задоволені позову просив відмовити повністю.

Представник відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7 - ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечив. Вказав, що рішенням апеляційного суду Волинської області від 15.09.2015 року у справі № 161/2003/15-ц позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання недійсним попереднього договору задоволено, визнано недійсним попередній договір. А тому на момент укладення оспорюваного Договору дарування від 14.01.2016 року жодних спорів між позивачем та відповідачами, в тому числі щодо власності на будинок, в судах не перебувало. ОСОБА_4, як позивач предявляючи позов про визнання недійсним попереднього договору у справі № 161/2003/15-ц одночасно не ставив вимогу про стягнення коштів за недійсним правочином. Після набрання рішенням законної сили позивач не вживав жодних дій щодо стягнення коштів по недійсному договору. Спірний договір дарування є дійсним та укладався відповідно до чинного законодавства, спрямований на реальне виконання договору. Жодних обтяжень, заборон, які б обмежували відповідачам укладати Договір дарування не було. Оскільки на момент укладення оспорюваного Договору дарування жодних зобовязань у відповідачів оформити власність на частку у будинку в користь ОСОБА_4 не було, то і укладення спірного Договору дарування не могло суперечити інтересам позивача та порушити його майнові права. А тому зазначав, що вимоги, предявлені позивачем за даним позовом, не стосуються безпосередньо його прав і обовязків.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволені позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 січня 2016 року між ОСОБА_6, ОСОБА_7 з однієї сторони та ОСОБА_5 з іншої сторони, було укладено Договір дарування житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_8В, зареєстровано в реєстрі за № 13.

Відповідно до умов Договору дарування дарувальники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подарували, а обдарована ОСОБА_5, яка є донькою дарувальників безоплатно прийняла у дарунок житловий будинок за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Маяки, провулок Черешневий, 6.

В обґрунтування позовних вимог та під час розгляду справи в судовому засіданні представник позивача посилалася на те, що відповідачі навмисно уклали договір дарування, з метою уникнення сплати коштів по недійсному попередньому договору та правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків та з цих підстав просила визнати недійсним договір дарування.

Однак, суд не може погодитися з даним висновком, з огляду на наступне.

Згідно ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

За формою та змістом оспорюваний Договір дарування відповідає вимогам ст.ст. 719-720 ЦК України.

Обдарована ОСОБА_5 прийняла в дар нерухоме майно у вигляді житлового будинку за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Маяки, провулок Черешневий, буд. 6, та у встановленому порядку здійснила реєстрацію свого права власності на нього.

Отже, настали цілком реальні наслідки укладання Договору дарування.

Той факт, що відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишилися бути зареєстрованими та проживати у подарованому будинку, не свідчить про недійсність намірів, оскільки Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» гарантує кожній особі вільний вибір місця проживання.

Обставини, які б забороняли чи обмежували відповідачам укладати Договір дарування будинку на час його укладення, були відсутні.

Оспорюваний Договір дарування є правочином, який укладений на загальних умовах, додержання яких є необхідним для чинності правочину, що відповідає ч.ч. 1- 6 ст. 203 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, якими сформульовані загальні вимоги до правочинів, дотримання яких є необхідним для чинності договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження доводів викладених в позовній заяві позивачем не надано.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що права позивача не порушені, спірний Договір дарування був волевиявленням сторін, підстав для визнання правочину недійсним відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України судом не встановлено, тому позов є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 27, 60, 61, 208-209, 214-215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 203, 215, 717 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору дарування будинку - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_9