Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2016 р.

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

при секретарі Шевчук М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, у місті Одеса, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами в яких просить розірвати договір довічного утримання, укладений між ним та відповідачкою 17 січня 2014р., № 110 посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, відповідно до якого він передав відповідачці належну йому 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, а відповідачка зобовязалась довічно його утримувати та доглядати, а саме: матеріально забезпечувати у розмірі 250,00 гривень, забезпечувати харчуванням та необхідною медичною допомогою.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконує прийняті на себе зобовязання, не забезпечує його харчуванням, ніколи не приносила і не купувала продукти харчування. З час укладання договору відповідачка практично до нього не приходила, а коли приходила виключно з метою поїсти їжу, яку він сам готував для себе. Позивач зазначає, що він має певні захворювання та потребує постійного вживання ліків, які відповідач йому не купує. Грошові кошти в розмірі 250,00 гривень, які передавала йому відповідач він вимушений витрачати на придбання ліків. На даний час відповідач взагалі припинила з ним спілкування, так як між ними виникли неприязні відношення. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник позовні вимоги підтримали просять задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявилася направив до суду заяву про розгляд справи у її відсутність , посилаючись на визнання позовних вимог з тих підстав, що вона домовилася з позивачем про розмір компенсації, яку зобовязався сплатити позивач. Представник відповідача -ОСОБА_4 в судовому засіданні також підтвердив визнання відповідачкою позовних вимог, проте просив залишити за відповідачкою право власності на обєкт нерухомості, посилаючись на те, що відповідач належним чином виконувала умови договору з 2013р. по жовтень 2015р.

Суд заслухавши сторін та їх представників, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини прийшов до наступного.

Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

З матеріалів справи убачається, що 17.01.2014р. було укладено договір довічного утримання відповідно до якого ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_5 належну йому 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, а остання зобовязалася довічно повністю утримувати його, зокрема: матеріально забезпечувати у розмірі 250,00грн., харчуванням та необхідною медичною допомогою (п.5 договору).

Як було встановлено судом, починаючи з жовтня 2015р. по даний час відповідач припинила виконувати умови договору довічного утримання у повному обсязі. Дана обставина була підтверджена представником відповідача, а також допитаним у судовому засіданні свідками: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які зазначили, що ОСОБА_1 з жовтня 2015р. за власний кошт купував себе ліки, продукти харчування, скаржився на ненадання йому допомоги з боку відповідача.

У суду немає підстав ставити під сумніви відомості повідомлені свідками, їх зацікавленості в розгляді справи не встановлено, їх показання обєктивно збігаються з іншими зібраними по справі доказами.

З пояснень сторін слід дійти висновку, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 на даний час виникли неприязні відносини, які переходили у зварки між ними.

Крім того, самостійне придбання ОСОБА_1 необхідних ліків для підтримання свого стану здоровя з жовтня 2015р., а як наслідок невиконання умов договору з боку ОСОБА_11, було підтверджено наданими з боку позивача оригіналами квитанцій (34-35). Відповідач в свою чергу не надала суду у повному обсязі доказів, які б свідчили про належне виконання нею умов договору довічного утримання з часу його укладання до жовтня 2015р., надавши лиши одну розписку без дати про отримання позивачем 500,00 грн.

Отже, зважаючи на викладене, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги припинення виконання обов'язків за договором довічного утримання, тобто односторонньої відмова від виконує взятих на себе зобовязання по утриманню (догляду) ОСОБА_1, слід дійти висновку, що є правові підставою для розірвання договору довічного утримання з підстав визначених у п.1 ч.1 ст.755 ЦК України, а як наслідок задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

Суд не приймає до уваги представлені з боку представника відповідача оригінали квитанцій про придання ліків та оплати житлово-комунальних послуг за спірне житлове приміщення, так як зазначені квитанції стосуються часу до жовтня 2015р., який сторонами не оспорюється, а також у звязку з тим, що оплата за житлово-комунальні послуги не була передбачена умовами договору довічного утримання.

Суд критично відноситься до посилань представника відповідача про залишення за ОСОБА_12 права власності на передану частину квартири, оскільки відповідачем не доведено з цього приводу підстав, які б мали істотного значення для такого рішення, з урахуванням того, що договір довічного утримання носить тривалий характер та вимагає від набувача постійного і систематичного виконання своїх обов'язків відповідно до умов договору, чого з боку відповідача виконано не було.

Згідно ст.88 ЦПК України з відповідач на користь держави слід стягнути судові витрати в розмірі 551,20 гривень.

На підставі ст.525,755 ЦК України; керуючись ст.ст.10,11,57,58,63,64,88,209,212-215,218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання (догляду) від 17 січня 2014р., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_12, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстровий номер 110.

Повернути ОСОБА_1 1/2 частину квартири №55 (пятдесят пять), в будинку №44 (сорок чотири), по вул. Ак. Заболотного, в м. Одесі, визнавши за ним право власності.

Стягнути з ОСОБА_13 на користь держави судові витрати в розмірі 551,20 гривень.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя