№317/4159/16-ц
№/п 2/317/1540/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2016 року Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Громової І.Б.

при секретарі Коваль В.В.

за участю представників: ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним купівлі-продажу та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним ,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2016 року до суд звернулась ОСОБА_5 з позовом в якому зазначила, що вона заходиться у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 26.04.1969 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб № 012278, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану міської ради м. Запоріжжя в 17 березня 1998 році. Чоловік періодично укладає різні господарські, цивільні договори на придбання і відчуження в інтересах родини прав, майна, тощо.

Для можливості укладення таких договорів чоловік отримав її згоду, яка, нотаріально засвідчується. Все майно, яким ми володіємо, знаходиться в спільній сумісній власності, що відповідає правилу, закріпленому в статті 60 Сімейного кодексу України. Позивачка також зазначила, що їй стало відомо, що відповідач 19.07.2016 року уклав Договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «МОТОР-ГАРАНТ» з гр. України ОСОБА_6 без отримання і засвідчення нотаріальної згоди на це. Окрім того, відповідач на виконання укладеного договору та оплати придбаної частки у товаристві в сумі 119 426, 40 грн., скористався спільним сімейним рахунком в ПАТ «МОТОР БАНК».

Позивачка вважає, що укладення наведеної угоди без її нотаріально засвідченої згоди порушує приписи ст. 65 Сімейного кодексу України і ст. 369 ЦК України, та позбавляє її, як дружину, спокою оскільки існує можливість настання непередбачуваних негативних наслідків в майбутньому.

Просила визнати недійсним договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «МОТОР-ГАРАНТ» від 19.07.2016р., укладений між громадянином України ОСОБА_4 і гр. України ОСОБА_6.

Відповідачем по первісному позову було подано зустрічну позовну заяву про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Первісний та зустрічним позов були об'єднані в одне провадження.

В зустрічному позові ОСОБА_7 зазначив наступне:

19.07.2016 року він уклав договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «МОТОР-ГАРАНТ» з ОСОБА_6 На виконання укладеного договору та оплати придбаної частки у товаристві ОСОБА_4 сплатив 119 426,40 грн. Договір скріплено підписами та печаткою підприємства.

Дійсність укладеного договору купівлі-продажу на думку позивача за зустрічним позовом підтверджується наступним:

Законодавством України договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі укладається в простій письмовій формі, без нотаріального засвідчення.

До того ж 21.11.2015 року ОСОБА_3, надала позивачу за зустрічним позовом письмову згоду розпоряджатися усім спільним сумісним майном, в тому числі грошовими коштами, укладати в інтересах сімї будь-які правочини (договори, угоди). Копію такої письмової згоди надано до матеріалів справи.

Позивач за зустрічним позовом вважає, що наявність такої письмової згоди дружини, не вимагає додаткового отримання від неї інших письмових погоджень для можливості укладення окремо визначених договорів, а тому її побоювання не мають будь-якого обєктивного підґрунтя.

Ознаками дійсності договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «МОТОР-ГАРАНТ» від 19.07.2016р. позивач за зустрічним позовом також вважає ту обставину, що договір виконаний у повному обсязі. Вказану обставину підтверджує: витягом з Єдиного державного реєстру про Товариство з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «МОТОР-ГАРАНТ», яким засвідчено, що в звязку з придбанням частки у статутному капіталі Товариства до Єдиного державного реєстру були внесені відповідні зміни до відомостей про Товариство, у тому числі зміни, пов'язані із зміною складу засновників (учасників) Товариства, зміни до установчих документів Товариства; платіжним дорученням №11 від 19.07.2016 року на суму 119 426,40 грн., яким засвідчено повний розрахунок, який був проведений з продавцем частки у статутному капіталі Товариства згідно умов договору купівлі-продажу.

Просив визнати договір, що ним укладений дійсним.

Представник позивачки за первісним позовом, що діяла на підставі доручення вимоги зустрічного позову не визнала, та просила в зустрічному позові відмовити.

Представник позивача за зустрічним позовом, що діяла на підставі доручення позовні вимоги ОСОБА_3 не визнала в повному обсязі, просила в задоволенні їх відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Представниками з приводу поданих позовів було надано пояснення по обставинах.

Суд вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши надані суду докази, приходить до висновку, що вимоги первісного позову є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Вимоги зустрічного позову підлягають задоволенню.

При визначенні юрисдикційності спору слід враховувати, що критеріями розмежування цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, характер спору про право (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами інших видів судочинства), по-друге, однією із сторін у спорі є, як правило, фізична особа.

Тобто критеріями розмежування справи цивільного судочинства від справи господарського судочинства є одночасно суб'єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Позивач не є учасником Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «МОТОР-ГАРАНТ», що виключає її з кола субєктів звернення передбачених ч. 4 ст. 12 ГПК України.

Предметом позову є визнання недійсними правочинів купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства, з підстав порушення, як зазначає позивачка, приписів сімейного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Позивачем і відповідачем у цивільному процесі відповідно до ст. 30 ЦПК України можуть бути фізичні і юридичні особи.

Таким чином, позов про оспорювання особою, яка не є учасником товариства, договорів купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства з підстав, як посилається позивачка, порушення приписів СК України, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно достатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру

Аналіз діючого законодавства вказує на те що, цивільним кодексом в статті 206 передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян та інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. При цьому статтею 209 ЦК України визначено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Цивільним кодексом України в статті 151 та Законом України «Про господарські товариства» в статті 65 зафіксовано, що до товариства з додатковою відповідальністю застосовуються положення про товариство з обмеженою відповідальністю.

В свою чергу, питання переходу частки (її частини) учасника у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю до іншої особи, врегульовано приписами ст.147 ЦК України та ст.53 Закону України «Про господарські товариства». З огляду на положення наведених статей законодавства України, процедура придбання (відчуження) особами частки (її частини) у статутному капіталі товариства, не передбачає її обовязкового нотаріального посвідчення.

Отже, наведені законодавчі приписи не зобовязують засвідчувати нотаріально саме договір про перехід частки засновника (учасника) у статутному капіталі юридичної особи, а тому і нотаріального засвідчення згоди дружини фізичної особи, яка є стороною такого договору, не вимагається (ч.3 ст.65 Сімейного кодексу України: згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена ).

Згідно із ст..215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу..

Відповідно до 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

На відміну від моменту набуття права власності за договором, встановленого статтею 334 ЦК України, право власності товариства на майно виникає з моменту відповідної державної реєстрації редакції статуту, у якому відображено склад та вартість статутного капіталу товариства, його розподіл між учасниками.

Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім»ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюються питання розпоряджання цим майном.

Відповідно до п. 1 ст.147 ЦК України та ст..53 ЗУ «Про господарські товариства», частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю може відчужуватись на підставі договорів купівлі-продажу, дарування, міни та інших правочинів, наслідком яких є перехід права на відчужувану частку (її частину) від однієї особи до іншої (інших).

При цьому, згідно чинного законодавства, укладення договору про відчуження частки у статутному капіталі, не є достатньою умовою для переходу права на частку до іншої особи. Фактично, належність частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю певній особі засвідчується відомостями про товариство, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, а також належним чином зареєстрованому статуті товариства. Тому, перехід права на частку до іншої особи можна вважати завершеним з моменту внесення та державної реєстрації відповідних змін до Статуту товариства, а також відомостей про товариство, що містяться у державному реєстрі.

Згідно вищезазначених статей, частка може бути відчужена не будь-якій особі. Закон передбачає безумовне право учасника на відчуження належної йому частки у статутному капіталі одному чи кільком особам, які також є учасниками товариства. Третій особі, яка не є учасником товариства, частка може бути відчужена лише у випадку, якщо інше не встановлено у статуті товариства.

Згідно зі статтями 6 та 7 Закону України «Про господарські товариства», Державна реєстрація товариств та зміни, які сталися в установчих документах товариства проводиться у порядку, встановленому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Купівля-продаж будь-якою особою частки у статутному капіталі Товариства з додатковою відповідальністю, змушує осіб, що придбали (реалізували) такі частки, внести відповідні зміни до установчих документів Товариства та зареєструвати такі зміни.

Загальними засадами державної реєстрації відповідно до ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", є окрім інших, забезпечення засад об'єктивності, достовірності, а також повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі та внесення відомостей до Єдиного державного реєстру виключно на підставі та відповідно до цього Закону. Поряд з тим згідно статті 7 наведеного Закону, Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Отже, при внесенні відомостей до Єдиного державного реєстру, реєстратор перевіряє подані заявником документи на предмет їх відповідності Закону.

Для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, у тому числі змін, пов'язаних із зміною складу засновників (учасників) юридичної особи (змін до установчих документів юридичної особи), відповідно до частини 4 ст.17 Закону, реєстратор перевіряє подання, окрім інших, наступного документу: примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) договору, іншого документа про перехід чи передачу частки засновника (учасника) у статутному (складеному) капіталі (пайовому фонді) юридичної особи.

Позивачем за зустрічним позовом в повному обсязі надані всі належні докази дійсності договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «МОТОР-ГАРАНТ» від 19.07.2016р., а саме: доручення, що підтверджують право укладати в інтересах родини будь-які договори; докази, що засвідчують повне виконання сторонами договору прав і обовязків, передбачених в ньому.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.65 Сімейного кодексу України, ст. 206, 208, 215, 369 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 15, 109, 118, 119. 120, 123, 126 ЦПК України, Законом України «Про господарські товариства», Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань",

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія Мотор-Гарант» від 19.07.2016 року відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_7 за зустрічним позовом до ОСОБА_8 задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «МОТОР-ГАРАНТ» від 19.07.2016 року, укладений між ОСОБА_9 і громадянином ОСОБА_6.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя: І.Б. Громова