Справа № 307/313/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31 травня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Леска В.В., Джуги С.Д.

при секретарі - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Тячівського районного суду від 28 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Солотвинська селищна рада - про встановлення земельного сервітуту, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просила встановити на її користь постійний, безоплатний земельний сервітут на право проходу та проїзду на велосипеді земельною ділянкою ОСОБА_3. Позов мотивувала тим, що рішенням Солотвинської селищної ради № 581 від 15.12.2009 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо передачі у власність ОСОБА_5 земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва та побудови садового будинку площею 0,035 га у АДРЕСА_1.

В подальшому до цього рішення внесено зміни рішенням Солотвинської селищної ради № 655 від 31.07.2014, шляхом викладення у новій редакції, а саме надано дозвіл ОСОБА_4 на розробку проекту землеустрою земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва площею 0,035 га у АДРЕСА_1 б/н.

Зазначала, що звернувшись до ФОП ОСОБА_6 за виготовленням проекту землеустрою, отримала відповідь про неможливість його виготовлення, оскільки вказана земельна ділянка накладається на сусідню земельну ділянку, котра за інформацією Управління Держземагенства у Тячівському районі Закарпатської області перебуває у приватній власності відповідача ОСОБА_3 (кадастровий № НОМЕР_1).

Вказувала, що земельна ділянка площею 0,035 га у АДРЕСА_1 б/н знаходиться у її користуванні, а тому вона є землекористувачем у силу ст. 98 ЗК України.

Посилаючись на дані обставини та вказуючи, що відповідач відмовляється вирішити спір у добровільному порядку, просила задовольнити позов.

Рішенням Тячівського районного суду від 28.05.2015 у задоволенні позову відмовлено.

На це рішення ОСОБА_1, діючи в інтересах ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу. Вважаючи, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильн застосовано норми матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

У зв'язку зі смертю ОСОБА_4, ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 12.01.2016 до участі у справі в якості позивача залучено її правонаступника ОСОБА_2, який 15.12.2015 уклав із ОСОБА_1 договір про надання правової допомоги.

В судове засідання апеляційного суду відповідач та його представник неодноразово не з'являлись, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с. 159, 170, 172, 179, 181, 189, 192, 194). Селищний голова смт. Солотвино просив розглядати справу без представника селищної ради (а.с.160). Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, справу розглянуто за відсутності осіб, які не з'явились в судове засідання.

Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Солотвинської селищної ради № 581 від 15.12.2009 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо передачі у власність ОСОБА_5 земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва та побудови садового будинку площею 0,035 га у АДРЕСА_1 (а.с.9). Згідно довідки виконкому Солотвинської селищної ради ОСОБА_5, за земельно-обліковими документами, користувався земельною ділянкою площею 0,035 га. по АДРЕСА_1, з 1998 року (а.с.11).

В подальшому, після смерті ОСОБА_5, рішенням Солотвинської селищної ради № 655 від 31.07.2014 внесено зміни до рішення № 581 від 15.12.2009, шляхом викладення у новій редакції, а саме - надано дозвіл ОСОБА_4 на розробку проекту землеустрою земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва площею 0,035 га у АДРЕСА_1 б/н (а.с.7).

За інформацією ФОП ОСОБА_6, до якого ОСОБА_4 звернулась за виготовленням проекту землеустрою, на її повторне звернення у травні 2015 року було виготовлено проект землеустрою та було її проінформовано, що такий проект не може бути погоджено органом архітектури та відповідним управлінням Держгеокадастру у зв'язку з відсутністю під'їзних шляхів до ділянки, а також необхідністю отримання земельного сервітуту від ОСОБА_3 щодо права проїзду та проходу (а.с.173).

Як вбачається з матеріалів Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4 (далі - Проект землеустрою), земельна ділянка по всій довжині межі від «А» до «Б» межує із земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_3 (а.с.211), по інших межах земельна ділянка оточена озером (а.с.212). Таким чином, потрапити на земельну ділянку можливо лише через земельну ділянку, належну відповідачеві.

Згідно ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

За змістом ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 ЗК України земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або за рішенням суду.

Види права земельного сервітуту визначає стаття 99 ЗК України, серед яких є, зокрема, право проходу та проїзду на велосипеді. Зазначена стаття визначає конкретних суб'єктів, між якими виникають відносини щодо сервітуту. Вимагати встановлення земельних сервітутів можуть власники або землекористувачі земельних ділянок. Ініціатором встановлення земельного сервітуту може бути власник або користувач земельної ділянки, у яких є потреба у використанні суміжної (сусідньої) земельної ділянки, щоб усунути недоліки своєї ділянки, зумовлені її місцем розташування або природним станом.

З указаних норм слідує, що земельний сервітут може бути встановлений для власника, або землекористувача сусідньої земельної ділянки.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 на час розгляду справу не являлась власником чи користувачем земельної ділянки, оскільки таке право ще не оформила відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Проте такі висновки суду не відповідають обставинам справи, а рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Земельна ділянка, щодо якої заявлена вимога про встановлення сервітуту, за земельно-обліковими документами з 1998 року перебувала у користуванні ОСОБА_5, якому було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо передачі у власність цієї земельної ділянки. Після його смерті такий дозвіл було надано ОСОБА_4. Спадкоємцем останньої є ОСОБА_7. Таким чином, позивач, як правонаступник попередніх землекористувачів, має на право на користування цією земельною ділянкою, а отже, має право на звернення до суду з позовом про встановлення земельного сервітуту.

Як зазначалось вище, земельна ділянка, що перебуває в користуванні ОСОБА_2, по всій довжині межі від «А» до «Б» межує із земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_3 (а.с.211), по інших межах земельна ділянка оточена озером (а.с.212). А отже, потрапити на земельну ділянку можливо лише через земельну ділянку, належну відповідачеві.

Апеляційним судом сторонам надавалась можливість для врегулювання питання шляхом укладення мирової угоди, укладення договору про встановлення земельного сервітуту. Проте домовленості сторони не досягли.

Розробником Проекту землеустрою запропоновано план-схему земельної ділянки з відображенням меж сервітуту на право проходу, проїзду через земельну ділянку, належну ОСОБА_3, шириною 2,0 метри, площа сервітуту 0,0045 га. (а.с.214). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, відповідно до якого земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 належить ОСОБА_8, пропонується встановити сервітут по межі цієї земельної ділянки між літерами «А» та «Г».

Оскільки відсутні інші можливості потрапити на земельну ділянку, яка перебуває в користуванні ОСОБА_2, а отже її використання неможливе без обтяження сервітутом земельної ділянки, належної ОСОБА_3, судова колегія вважає, що для задоволення потреб позивача для ефективного використання земельної ділянки сервітут слід встановити, і запропонований розробником Проекту землеустрою варіант є найменш обтяжливим для ОСОБА_3 як власника земельної ділянки з цільовим призначенням - для ведення садівництва.

Оскільки відповідач категорично відмовляється від встановлення сервітуту, своїх пропозицій щодо умов встановлення сервітуту, зокрема, щодо розмірів плати за сервітут, не подавав, а отже, земельний сервітут слід встановити безоплатний.

Невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права, відповідно до пунктів 3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позов ОСОБА_2 слід задовольнити.

Керуючись ст. 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.п.3,4 ч. 1 ст.309, ст. ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Тячівського районного суду від 28 травня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення .

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Встановити ОСОБА_2 земельний сервітут на безстрокове постійне безоплатне користування частиною земельної ділянки, яка, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, належить ОСОБА_8 (кадастровий № НОМЕР_1), по межі цієї земельної ділянки між літерами «А» та «Г» шириною 2,0 метри, площею 0,0045 га., на право проходу та проїзду на велосипеді до земельної ділянки, яка перебуває в користуванні ОСОБА_2.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча

Судді