АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/8182/15-ц 22-ц/774/837/К/16
Справа № 182/8182/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/837/К/16 суддя Шестакова З.С.
Категорія - 39 (ІV) Доповідач - Михайлів Л.В.
РІШЕННЯ

Іменем України

06 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

секретар: Чубіна А.В.,

за участю: представника позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 їх представника - ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання спадкового договору,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопада 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання спадкового договору, посилаючись на те, що 29 вересня 2009 року вони уклали із відповідачкою спадковий договір, умовами якого було передбачено, що ОСОБА_4 (набувач) зобов'язана забезпечити позивачам (відчужувачам) постійним місцем проживання за адресою відчужуваного майна до дня смерті кожного з них, а у разі її смерті -поховати їх на Нікопольському цвинтарі, а вони, як відчужувачі, передають після своєї смерті у власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності позивачам у рівних частках кожному. В обґрунтування позову зазначили і те, що з моменту укладення договору у позивачів істотно змінилися обставини, якими вони керувалися при укладенні вказаного спадкового договору. Так, погіршився їх стан здоров'я, виникла необхідність у медикаментозному лікуванні, нагляді лікарів та потреба у сторонньому догляді. Відповідач зараз проживає у м. Києві та ніякої допомоги їм не надає.

Враховуючи зазначене, а саме істотну зміну обставин, якими позивачі, як сторона договору, керувалися при укладенні спадкового договору та приймаючи до уваги те, що відповідач не бажає добровільно привести спадковий договір у відповідність з обставинами, які істотно змінилися, після уточнення позову у грудні 2015 року , просили суд розірвати спадковий договір, укладений 29 вересня 2009 року між ними та ОСОБА_4, та зобов'язати нотаріуса зняти заборону відчуження належної їм квартири АДРЕСА_1 від 29.09.2009 року за реєстраційним № 1297-21.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_5 задоволено.

Розірвано садковий договір від 29.09.2009 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та ОСОБА_4, посвідчений нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маєвською О.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 1296.

Знято заборону відчуження квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 судові витрати на користь ОСОБА_2 в розмірі 487,20 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Так, на думку апелянта, задовольняючи позовні вимоги, суд не прийняв до уваги, що на відповідача спадковим договором покладались обов'язки зазначені у п.6 договору, які відповідач сумлінно виконувала, про інші зобов'язання в договорі не значилось. В свою чергу позивачі, при укладенні ними спадкового договору знали та розуміли у якому віці вони знаходяться та відмовились від зазначення у спірному договорі додаткових можливих умов, про що їм пояснювалось нотаріусом. Апелянт зазначила і те, що вона ніколи не відмовляла у допомозі позивачам, хоч це і не було визначено умовами договору. Крім того зазначила, що раніше з позивачами у неї вже був заключний спадковий договір (2005 рік), який було розірвано за взаємною згодою та знов укладено у 2009 році на тих же умовах. Розірвання попереднього спадкового договору було пов'язано з тим що позивачі придбали квартиру більшої площі, в придбанні якої відповідач приймала фінансову участь. Також апелянт, в апеляційній скарзі вказує на порушення судом норм процесуального права, а саме порушення її законного права приймати участь при допиті свідків.

Порушення норм матеріального права полягає у тому, що суд безпідставно посилається на норми ст. 652 ЦК України щодо розірвання спадкового договору у разі зміни істотних обставин, якими керувались сторони при укладенні договору.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду на підставі п.4 ч1 ст. 309 ЦПК України -скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить в рівних частках на праві приватної спільної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 07 травня 2009 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В. за реєстровим № 515 (а.с.7-9).

29 вересня 2009 року між ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений спадковий договір, посвідчений 29 вересня 2009 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маєвською О.Ю. та зареєстрований у реєстрі за № 1296 ( а.с.4).

Відповідно до п. 6 спадкового договору від 29 вересня 2009 року на ОСОБА_4 були покладені наступні обов'язки: забезпечити відчужувачів ОСОБА_2 і ОСОБА_1 постійним проживанням за адресою відчужуваного майна до дня смерті кожного з них; в разі смерті відчужувачів поховати на цвинтарі м. Нікополя кожного з них.

Відповідно до пункту 7 спадкового договору, в разі виконання ОСОБА_4 умов спадкового договору та після смерті останнього з відчужувачів ОСОБА_4 набуває право власності на квартиру АДРЕСА_1.

На спадковому договорі наявна відмітка нотаріуса від 29.09.2009 року про заборону, згідно з якою нотаріус на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» у зв'язку з посвідченням цього договору наклала заборону на відчуження зазначеного в договорі майна - квартири - яка належить в рівних частках на праві приватної спільної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1, до припинення спадкового договору.

Крім того як встановлено в суді першої та не спростовано сторонами у суді апеляційної інстанції позивачі підтвердили факт добровільного укладення спадкового договору з ОСОБА_4 на умовах, визначених у спадковому договорі від 29 вересня 2009 року.

19 листопада 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись до суду з позовом про розірвання спадкового договору з тих підстав, що на теперішній час у них істотно змінилися обставини, якими вони керувалися при укладенні спадкового договору 29 вересня 2009 року, а саме, погіршився їх стан здоров'я: ОСОБА_1 хворіє на атеросклероз судин нижніх кінцівок, кардіосклероз атеросклеротичний, миготлива аритмія, анемія, аневризма черевного відділу аорти, гіперплазія передміхурової залози; ОСОБА_2 перенесла інсульт, має діагноз: «гіпертонічна хвороба, гіпертонічна енцефалопатія», - та вони потребують постійного стороннього догляду, так як нездатні до самообслуговування, що підтверджується довідками рішення лікарсько-консультативної комісії від 20 листопада 2015 року за № 176 і № 177, та постійного медичного обстеження та лікування (а.с.19-26,35,37,58-105). Крім того зазначили, що вони отримують незначну пенсію (а.с.15,18), якої недостатньо для придбання продуктів харчування, одягу, ліків, оплати комунальних послуг та проведення медичного обстеження.

Задовольняючи позов та розриваючи спадковий договір, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не досягли згоди щодо приведення спадкового договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились та наявності у зв'язку із цим підстав для застосування наслідків розірвання договору.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Згідно до положень, викладених у ст.1305 ЦК України набувач у спадковому договорі може бути зобов'язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

Статтею 1306 цього Кодексу встановлені особливості спадкового договору за участю подружжя, де передбачено, що предметом такого договору може бути належне подружжю майно, що належить до їх спільної сумісної власності, а також майно яке є особистою власністю одного із них.

Спадковим договором може бути встановлено, що у разі смерті одного із подружжя спадщина переходить до другого, а у разі смерті другого з подружжя його майно переходить до набувача за договором.

Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 651 ЦК України зазначається, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до п. 6 спадкового договору за згодою сторін на набувача майна (ОСОБА_4) покладаються такі обов'язки:

1.забезпечити відчужувачів ОСОБА_2 і ОСОБА_1 постійним проживанням за адресою відчужуваного майна до дня смерті кожного з них;

2.в разі смерті відчужувачів поховати на цвинтарі м. Нікополя кожного з них.

Відповідно до п.8 оспорюваного договору, спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувана у разі невиконання набувачем його розпоряджень.

Суд першої інстанції на підставі доказів по справі та пояснень свідків (ст. 212 ЦПК України) встановив, що погіршення стану здоров'я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до нездатності до самообслуговування, потреби постійного стороннього догляду та медичного лікування, що коштує дорого, є істотною зміною обставин, якими позивачі, як сторона спадкового договору, керувалися при укладенні договору і якби вони могли би передбачити такі суттєві для укладення спадкового договору обставини, вони не укладали би спірний договір або укладали би його на інших умовах (зокрема, стосовно розпоряджень відчужувачів щодо забезпечення їх належними лікувальними засобами, щоденним калорійним харчуванням, тощо).

Проте переглядаючи справу в суді апеляційної інстанції колегією суддів не встановлено, що відповідач допустила істотних порушень спадкового договору, оскільки відповідно до змісту спадкового договору розпорядження відчужувача мала виконувати лише після його смерті, за життя відчужувача за спадковим договором ніяких дій майнового чи немайнового характеру вчиняти не зобов'язана, розпорядження набувачу в спадковому договорі, які набувач мала виконувати за його життя, відповідач не зазначив, а тому суд першої інстанції безпідставно та не обґрунтовано задовольнив позовні вимоги про розірвання спадкового договору.

Колегія суддів вважає, що не включення до договору додаткових умов, в тому числі надання позивачам послуг побутового характеру, відвідування, догляду не є в силу вимог ст.ст. 651, 1308 Цивільного кодексу України підставою для розірвання спадкового договору, як і не є підставою для розірвання спадкового договору зміна обставин на які посилаються позивачі, а саме погіршення стану їх здоров'я, потреби постійного догляду та медичного лікування.

Відповідно до ст. 308 ЦК України, спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.

Будь - яких доказів невиконання розпоряджень позивачів, обумовлених договором, ними не надано і не спростовані доводи відповідача.

Тому, з урахуванням вимог ст.60 ЦПК України, яка передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що позивачами не було доведено обставин для розірвання спадкового договору. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про зобов'язання нотаріуса зняти заборону на відчуження квартири, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маєвською О.Ю. на підставі статті 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв'язку з посвідченням спадкового договору, 29.09.2009 року накладено заборону на відчуження зазначеного в договорі майна - квартири, яка належить в рівних частках на праві приватної спільної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1, до припинення спадкового договору.

Тобто, судове рішення про розірвання спадкового договору є підставою для скасування заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1, із зняттям з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та виключенням відомостей про реєстрацію спадкового договору із Спадкового реєстру, а тому заявлена позивачами вимога зобов'язати нотаріуса зняти заборону на відчуження квартири без розірвання спадкового договору не може бути задоволена.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Відповідно до вимог ч.5 ст. 88 ЦПК України, колегія суддів змінює розподіл судових витрат та стягує з позивачів на користь відповідача витрати на оплату судового збору по 267,96 грн. з кожного а разом 535,92 гривен, за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання спадкового договору - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 267,96 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

І.Є. Ляховська