У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Леванчука А.О., ПаріновоїІ.К.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційними скаргами Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» та ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 28 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, посилаючись на те, що 10 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір щодо надання кредиту в сумі 36 781,44 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредитних коштів 11 липня 2023 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ними було укладено іпотечний договір, згідно з якимОСОБА_3 надав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, узв'язку з чим виникла заборгованість, тому позивач просив на рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, шляхом продажу, виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/ або проживають у зазначеній квартирі.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 23 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 28 січня 2016 року рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 23 листопада 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог банку.

На рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 10 липня 2008 року № PLQ0GA у розмірі 54 944,59 доларів США, з яких 30 726,84 доларів США - заборгованість за кредитом, 10 304,24 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 2 669,30 доларів США - заборгованість за комісією за користування кредитом, 8 598,01 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань, 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина) та 2 614,92 доларів США - штраф (процентна складова), звернуто стягнення на квартиру № 46, загальною площею 74 кв. м, житловою площею 47,40 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки за початковою ціною 242 085 грн ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами України дій, які необхідні для продажу предмета іпотеки.

У задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про виселення з квартири АДРЕСА_1 його та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у зазначеній квартирі, зі зняттям з реєстраційного обліку відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати у справі.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та направити в цій частині справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, рішення апеляційного суду в частині задоволення вимог банку залишити без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що між сторонами укладено кредитний договір, умови якого відповідач виконує неналежним чином, у результаті чого виникла заборгованість. Оскільки на забезпечення виконання умов укладеного договору було укладено договір іпотеки, то слід звернути стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги в частині виселення зі спірної квартири задоволенню не підлягають, оскільки вона куплена не за кредитні кошти, тому позивач має забезпечити відповідача іншим житлом.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Статтями 213, 214, 316 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, а за їх відсутності ‒ на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду повністю не відповідає.

Судом встановлено, що 10 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 36 781,44 доларів США, зі сплатою 15 % річних строком погашення до 11 липня 2023 року.

Того ж дня на забезпечення вказаного договору між банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, згідно з яким відповідач передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до вимог ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений термін.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, ОСОБА_3 указував на те, що ним були укладені договори, однак банком йому було виплачено 6 тис. доларів США, які ним разом з відсотками були повернуті в період з 21 серпня 2008 року по 21 вересня 2010 року.

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи від 22 липня 2014 року № 5851 підпис від імені ОСОБА_3 у заяві на видачу готівки від 10 липня 2008 року № 1, розташований у рядку «отримувач» виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою (а. с. 164-166).

Апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не звернув уваги на норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини; не з'ясував та не встановив фактичних обставин справи, а саме: чи отримував ОСОБА_3 всю суму кредитних коштів указаних у договорі, та чим саме підтверджується виконання банком умов договору щодо надання вказаної суми кредиту саме ОСОБА_3, при цьому доводи відповідача про те, що він не отримував всікошти за кредитним договором не спростував; не надав оцінки судово-почеркознавчій експертизі, яка міститься в матеріалах справи; належним чином не визначив обсяг відповідальності відповідача перед кредитором; суд обмежився лише поясненнями та доказами, наданими позивачем, таким чином, обмеживши права відповідача; не дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, у результаті чого дійшов передчасних висновків про часткове задоволенні позовних вимог

Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України).

Отже, суд не з'ясував усіх обставин справи та не надав їм належної правової оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 28 січня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

І.К.Парінова