АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1694/2016 Головуючий у суді першої інстанції - Величко Т.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Крижанівська Г.В.,

секретар Троц О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3., ОСОБА_4, ОСОБА_5. (далі - відповідачі), у якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 6 641,59 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.03.2015 становить 154 616,22 грн. (1 долар США - 23,28 грн.) та судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував, що відповідно до укладеного Кредитного договору № K2U4AU01170615 від 09.08.2007 позивач зобов'язався надати ОСОБА_3 кредит у розмірі 9 665,00 доларів США на термін до 07.08.2014, а відповідач ОСОБА_3 зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, а саме не здійснила погашення за вказаним кредитним договором, у зв'язку із чим станом на 24.03.2015 утворилась заборгованість, що складається з: 4 407,36 доларів США - заборгованість за кредитом; 655,99 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 397,54 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом та 1 177,70 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, а всього 6 641,59 доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором з відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено окремі Договори поруки від 09.08.2007, які окремо один від одного зобов'язувались виконати вимоги кредитора за Кредитним договором № K2U4AU01170615 від 09.08.2007.

Відповідачі не виконали своїх зобов'язань щодо вчасного повернення кредитних коштів та сплати процентів, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка, в силу вимог закону та умов договорів кредиту і поруки, підлягає солідарному стягненню з відповідачів.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15.09.2015 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Вказує, що суд не дав належну оцінку розрахунку заборгованості, дійшовши безпідставного висновку про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є неналежним доказом. Крім цього, суд дійшов помилкових висновків щодо припинення поруки у зв'язку зі зміною зобов'язання без згоди поручителів, оскільки з поручителями, після укладення додаткової угоди з боржником, також укладались додаткові угоди до договорів поруки.

Сторони повторно не з'явились в судове засідання, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялись належним чином за відомими суду адресами. Представник позивача в заяві на адресу суду просив розглянути справу за його відсутності. Відповідачі про причини неявки суд не повідомили. Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності сторін, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 305 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог до боржника і поручителів суд першої інстанції виходив з недоведеності розміру заборгованості та вважав припиненою поруку у зв'язку зі збільшенням обсягу відповідальності поручителів без їх згоди.

Повністю погодитись з вказаними висновками суду не можливо, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 09.08.2007 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір №K2U4AU01170615, відповідно до якого позивач зобов'язався надати ОСОБА_3 кредит у розмірі 13 653,62 доларів США, з яких: 9 665,00 доларів США - на купівлю автомобіля; 96,65 доларів США та 3 788,46 доларів США - на сплату страхових платежів; 6,86 доларів США - на сплату за реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, строком до 07.08.2014, а відповідач зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Позивач виконав взяті на себе зобов'язання та надав відповідачу ОСОБА_3 кредитні кошти, що підтверджується касовим ордером від 09.08.2007 (а.с. 17).

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором з фізичними особами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено окремі Договори поруки від 09.08.2007, які окремо один від одного зобов'язувались виконати вимоги кредитора за Кредитним договором № K2U4AU01170615 від 09.08.2007 (а.с. 21, 22).

26.03.2013 між позивачем та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду, згідно з якою зменшено на 462,99 доларів США суму заборгованості, а саме: відсотки в розмірі 0,00 доларів США; комісія у розмірі 0,00 доларів США, пеня у розмірі 462,99 доларів США. Також п. 7.1. Кредитного договору від 09.08.2007 викладено у наступній редакції: «7.1. Банк зобов'язується надати «Позичальникові» кредитні кошти на строк з 09.08.2007 до 30.04.2016 року включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 15 149,48 доларів США на купівлю автомобілю в розмірі 9 665,00 доларів США, а також у розмірі 5 484,48 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та порядку, передбачених п.п. 2.1.3,2.2.7. цього договору зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 9,58% на рік на суму залишку заборгованості за Кредитом, щомісяця в період сплати у розмірі 0,31% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.10 цього Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 цього Договору.»

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Висновок суду про недоведеність розміру заборгованості не ґрунтується на наявних у справі доказах.

Розрахунок заборгованості, який надано позивачем містить усі актуальні дані по Кредитному договору, з урахуванням додаткової угоди від 26.03.2013, зокрема, на аркуші 6 розрахунку в стовпчику «Дата» зазначено - станом на 26.03.2013 «Сальдо поточне» (стовпчик 3) складає нуль.

25.04.2013 позичальник знову допустив порушення умов договору, що відображено на аркуші 7 розрахунку заборгованості в стовпчику «Дата» - 25.04.2013 «Сальдо простроч.» - 136,42, інші прострочення відображені на тому ж аркуші розрахунку починаючи з періоду 25.03.2014.

В оскаржуваному рішенні суд зазначив, що до позовної заяви додано розрахунок заборгованості, з якого не вбачається, що згідно з Додаткової угоди до кредитного договору зменшено на 462,99 дол. США, а також яким чином були розподілені внески відповідачів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, а тому, на думку суду вказаний доказ є неналежним та не містить інформацію щодо предмету доказування, а інший доказ позивачем не надано.

Даний висновок суду не відповідає дійсності, так як наданий розрахунок заборгованості містить усі необхідні відомості з відповідними розбивками та періодами, тощо. Більш того, вказаний розрахунок заборгованості проведений автоматизованою системою банку з урахуванням умов кредитного договору і додаткових угод до нього та здійснених позичальником виплат. Натомість відповідачем не надано суду жодних доказів неналежності розрахунку та відсутності заборгованості.

Відтак, станом на 24.03.2015 утворилась заборгованість, що складається з: 4 407,36 доларів США - заборгованість за кредитом; 655,99 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 397,54 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом та 1 177,70 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, а всього 6 641,59 доларів США, яка, у зв'язку з порушенням позичальником умов кредитного договору, підлягає стягненню з останнього в примусовому порядку. Водночас слід звернути увагу на те, що позивачем обрахована пеня в доларах США, однак загальна сума заборгованості (в тому числі і пеня) заявлена позивачем до стягнення, визначена в національній валюті, що узгоджується з вимогами чинного законодавства.

При цьому, слід наголосити, що сторони в Додатковій угоді від 26.03.2013 досягли згоди про збільшення строку позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки.

Що стосується пред'явлення вимог до поручителів, слід зазначити наступне.

Згідно ст.ст. 553, 554 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним усіх зобов'язань і відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки відшкодування збитків.

Разом з цим, у відповідності до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності.

Судом першої інстанції установлено, що позивач, уклавши додаткову угоду до кредитного договору з позичальником, не уклав відповідні угоди з поручителями, в наслідок чого збільшився обсяг відповідальності останніх за кредитним договором, а тому правовідносини поруки є припиненими з обома поручителями і підстави для стягнення з них заборгованості відсутні.

Однак, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про припинення поруки ОСОБА_4, не повно з'ясувавши обставини, що мають значення для справи.

Так, позивачем надано суду договір поруки укладений між банком та ОСОБА_4 від 26.03.2013, яким передбачено аналогічні положення, що й в укладеній між банком та позичальником додатковій угоді до кредитного договору, тобто поручитель ОСОБА_4 погодив зміни умов кредитного договору (суму, відсотки, строк повернення коштів, тощо), а тому, в силу вимог закону та умов договору поруки, повинен нести солідарну відповідальність з позичальником за невиконання останнім умов кредитного договору.

Натомість, позивачем не надано суду доказів погодження поручителем ОСОБА_5 змін зобов'язання боржника, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності вказаного поручителя без його згоди, а відтак в частині припинення поруки поручителя ОСОБА_5, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку та, як наслідок, цілком законно відмовив у стягненні заборгованості з поручителя ОСОБА_5 на підставі п. 1 ст. 559 ЦПК України.

Таким чином, установивши порушення виконання кредитного договору позичальником ОСОБА_3 та відсутність підстав для припинення поруки поручителя ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про солідарне стягнення заявленої позивачем суми заборгованості з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Отже, рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягає скасуванню у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи, з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення даних вимог. У частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, рішення суду слід залишити без змін у зв'язку з його законністю і обґрунтованістю.

Також, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, то у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України, з останніх на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 773 грн. 08 коп. з кожного, сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом (а.с. 31).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року в частині відмови в задоволенні вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 - скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, )заборгованість за кредитним договором у розмірі 6 641,59 доларів США, що еквівалентно 154 616 (сто п'ятдесят чотири тисячі шістсот шістнадцять) грн. 22 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) судовий збір у розмірі 773 (сімсот сімдесят три) грн. 08 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) судовий збір у розмірі 773 (сімсот сімдесят три) грн. 08 коп.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

Г.В.Крижанівська