Справа № 522/7908/15-ц
Провадження № 2/522/2802/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Міневич Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та після уточнення позовних вимог просить суд стягнути: з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» матеріальну шкоду в розмірі - 27704,64 грн., 3% річних - 788,00 грн., пеню - 13212,891 грн., втрати від інфляції - 1392,91 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 768,15 грн.; з ОСОБА_2 суму франшизи в розмірі 950,00 грн., відшкодування моральної шкоди 25000,00 грн., витрати на проведення експертизи 1180,00 грн., витрати на направлення телеграм з викликом до експерта 117,84 грн. та витрати по сплаті банківської комісії за прийом платежів 17,71 грн.

При цьому позивач посилається на те, що 30 січня 2015 року по вул. Ізмаїльська в м. Білгород-Дністровський Одеської області сталася дорожньо-транспортна пригода зіткнення застрахованого автомобіля ГАЗ-3302 н.з. ВН8272ЕА з автомобілем позивача ГАЗ-31105 н.з. ВН4995ЕВ. Винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді, згідно постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 05.02.2015 р. (справа №495/734/15-п) був визнаний ОСОБА_2, який керував автомобілем ГАЗ-3302 н.з. ВН8272ЕА.

Оскільки, під час скоєння автомобіль ГАЗ-3302 н.з. ВН8272ЕА був застрахований в АТ «Страхова Група «ТАС», позивачем було повідомлено зазначену страхову компанію про настання страхової події.

Страховою компанією було встановлено розмір заподіяної позивачу шкоди у розмірі 13430,85 грн.

Не погоджуючись з зазначеною суму страхового відшкодування. Позивач 12 лютого 2015 року звернувся до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз з заявою про проведення експертного дослідження з метою виконання автотоварознавчої експертизи, за проведення якої позивач сплатив 1180,00 грн., та додатково за банківські послуги 17,71 грн. Крім тгго, позивач сплатив 117,84 грн. за направлення телеграми з запрошенням прибути до Одеського НДІСЕ на час проведення експертизи, які були надіслані відповідачам 12.02.2015 р.

Відповідно до Висновку експерта від 26.02.2015 р., вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_1, складає 36190,58 грн., вартість матеріальної шкоди завданої власнику зазначеного автомобіля становить 28654,64 грн.

Позивач зазначає, що оскільки, згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/3557828 від 08.02.2014 р., сума франшизи становить 950 грн., він вважає, що з ПрАТ «СГ «ТАС» на його користь підлягає стягненню сума страхового відшкодування у розмірі 27704,64 грн., а з ОСОБА_3 сума франшизи 950,00 грн.

Позивач вважає, що оскільки на даний час ПрАТ «СГ «ТАС» не сплатив йому суму страхового відшкодування, з нього додатково підлягають стягненню 3% річних 788,00 грн., пеня 13212,91 грн. та втрати від інфляції 1392,91 грн.

Крім того, оскільки він поніс додаткові витрати по сплаті: за проведення автотоварознавчої експертизи - 1180,00 грн., банківських послуг - 17,71 грн. та сплаті за направлення телеграм - 117,84 грн., позивач вважає, що має право на компенсацію цих витрат шляхом їх стягнення з винуватця ДТП ОСОБА_2.

Позивач також зазначає, що затягування процесу виплати страхового відшкодування на ремонт свого пошкодженого ТЗ, забрало у нього значну частину робочого часу, спричинило душевні хвилювання, оскільки через неодноразове написання пояснень по даному випадку , неодноразові поїздки в м. Одеса, телефоні переговори позивач став дратливим, менше часу проводив з рідними та близькими, що вплинуло на його родинні стосунки з друзями. Позивач зазнав душевних страждань через протиправну поведінку щодо себе , а також через пошкодження його автомобіля.

Враховуючи зазначене позивач вважає, що йому було завдано моральну шкоду, відшкодування якої він оцінює у 2500,00 грн. є та вважає за необхідне стягнути зазначену суму саме з винуватця ДТП ОСОБА_2.

Позивач у судове засідання не зявився, до суду подав заяву відповідно до якої просить справу розглядати у його відсутності, позов підтримує, просить задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся судом належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив.

Представник відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» у судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання страхова компанія повідомлялася судом належним чином, причини неявки свого представника суду не повідомила. Згідно раніше поданих до суду письмових заперечень, представник страхової компанії просив відмовити у задоволенні позовних вимог до страхової компанії в частині стягнення з неї суми страхового відшкодування розмір якої перевищує 27704,64 грн., а також в задоволенні іншої частини позовних вимог до ПрАТ «СГ «ТАС» .

Суд вважає за можливе, зі згоди позивача та на підставі ст. 224 ЦПК України, розглянути позов за відсутністю відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 лютого 2015 року у справі №495/734/15-п, ОСОБА_2, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави.

Вищезазначена постанова набрала законної сили 17 лютого 2015 року.

Під час розгляду в судовому засіданні вказаної адміністративної справи судом встановлені обставини, які відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не потребують доказування під час розгляди даної цивільної справи, а саме те, що ОСОБА_2, 30.01.2015 р. о 15-00 годині в м. Білгород-Дністровський по вул. Ізмаїльська керуючи автомобілем НОМЕР_2, виїхав на регульоване перехрестя на червоний колір світлофору, де скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, який рухався на зелене світло, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 8.7.3. Правил дорожнього руху, та скоїв правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП.

Транспортний засіб, яким керував ОСОБА_2, на момент дорожньо-транспортної пригоди 30.01.2015 р., була застрахована у Акціонерному товаристві «Страхова компанія «ТАС», згідно Полісу АС/3557828 від 08.02.2014 р.

Згідно Висновку №702 експертного автотоварознавчого дослідження, розмір матеріальної шкоди, спричиненого власнику автомобіля НОМЕР_4, в результаті ДТП, на момент складання висновку 26.02.2015 р. (з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу) становить 28654,64 грн.

Вартість експертного дослідження згідно рахунку №702 від 12.02.2015 р. та квитанції до прибуткового касового ордера № 227917 від 12.02.2015 р. становить 1180,00 грн. За надання банківських послуг щодо перерахування зазначеної суми, позивач сплатив 17,71 грн.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач поніс витрати повязані з викликом відповідачів до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, що проводило експертне дослідження з визначення вартості завданого йому матеріального збитку в результаті ДТП. За направлення телеграм, позивач сплатив 117,84 грн.

Позивачем 25.02.2015 р. була подана заява про виплату страхового відшкодування та ряд інших документів до ПрАТ «СГ «ТАС». Проте, як зазначає позивач, він до теперішнього часу рішення щодо виплати страхового відшкодування не отримав та страхове відшкодування йому виплачено не було.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, спричинені особі збитки є втрати, яких вона зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Пунктом 16 вищезазначеної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України встановлено, що відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» від 01.07.2014 р. № 1961-ІV (надалі - Закон).

Статтею 6 вказаного Закону передбачено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно з п.22.1 ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п.9.1 ст. 9 Закону обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Статтею 28 Закону передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідач ПрАт «СГ «ТАС» зобов'язаний був прийняти рішення про виплату страхового відшкодування та виплатити позивачеві страхове відшкодування за спричинену шкоду транспортному засобу «ГАЗ-31105 ЗНГ», р.н. НОМЕР_5, за страховим випадком, що стався 30.01.2015 р. за участю транспортного засобу «ГАЗ», д.н.НОМЕР_6, під керуванням ОСОБА_2

Однак відповідач, ПрАт «СГ «ТАС», страхове відшкодування позивачу не виплатив, рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування не надав.

Таким чином, суд вважає, що з ПрАт «СГ «ТАС» підлягає стягненню на користь позивача сума страхового відшкодування матеріальної шкоди заподіяної, як власнику автомобіля НОМЕР_7, заподіяного внаслідок ДТП 30.01.2015 р.

При цьому суд повинен врахувати таке.

Пунктом 12.1 ст. 12 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до поліса №АС/3557828 від 08.02.2014 р. встановлена франшиза у розмірі 950,00 грн.

Пунктом 36.6 статті 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

У звязку з вищезазначеним, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивач з ПрАТ «СГ «ТАС» суму страхового відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 27704,64 грн., а з ОСОБА_2 суму франшизи у розмірі 950,00 грн.

Крім того, суд вважає вимоги позивача про стягнення на його користь з ПрАТ «СГ «ТАС» трьох відсотків річних, пеню та втрати від інфляційних витрат безпідставними, оскільки відповідно до Договору та ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настає з дня прострочення, тобто настання зобовязання виплатити суму страхового відшкодування.

При цьому, суд вважає обґрунтованими та доведеними вимоги позивача про стягнення на його користь з ОСОБА_2 витрат по сплаті за проведення експертизи, сплаті банківських послуг, направлення телеграм з викликом до експерта, на підставі наступного.

Відповідно до п. 2.1. ст. 2 Закону Україну «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування.

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Як було зазначено раніше, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що оскільки витрати по сплаті за проведення експертизи, сплаті банківських послуг, направлення телеграм з викликом до експерта, відносяться до непрямих збитків, які не відшкодовуються згідно Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб», обовязок щодо їх відшкодування повинен бути покладений на винуватця ДТП ОСОБА_2

Крім майнової шкоди, позивач просить стягнути на свою користь з винуватця ДТП ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди, яку він оцінює у 2500,00 грн., у звязку з чим суд повинен зазначити про таке.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізувати, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для її відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Враховуючи вищевикладене та з урахуванням конкретних обставин справи, заподіяних позивачу моральних страждань, суд вважає, що розмір моральної шкоди, з врахуванням принципу розумності, слід визначити в розмірі 500,00 грн., яку слід стягнути саме з ОСОБА_2

Також, у відповідності до правил встановлених ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,15 грн.

Керуючись ст.ст. 23, 979, 988, 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» від 01.07.2014 р. № 1961-ІV, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст.ст. 11, 60, 61, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» () на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 27704,64 грн. (двадцять сім тисяч сімсот чотири гривні 64 копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 суму франшизи у розмірі 950,00 грн. (девятсот пятдесят гривень 00 копійок), витрати на проведення експертизи у розмірі 1180,00 грн. (одна тисяча сто вісімдесят гривень 00 копійок), витрати по направленню телеграм з викликом до експерта у розмірі 117,84 грн. (сто сімнадцять гривень 00 копійок), витрати по сплаті банківської комісії на прийом платежів у розмірі 17,71 грн. (сімнадцять гривень 71 копійка) та відшкодування моральної шкоди у розмірі 500,00 грн. (пятсот гривень 00 копійок).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» () на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,15 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 15 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути переглянуте за заявою відповідача, який не приймав участі при розгляді справи, поданої протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено, про що протягом десяти днів з дня проголошення подається апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу потягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

25 травня 2016 року