Провадження № 22-ц/784/1391/16 Головуючий першої інстанції: Гуденко О.А.
Категорія: 27 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

07 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М..,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Гавор В.Б.,

за участі представника позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_3 -

ОСОБА_2

на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 квітня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк «ОСОБА_4», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5, про визнання поруки припиненою,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 р. ОСОБА_3 О,М, звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк «ОСОБА_4» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк «ОСОБА_4»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5, про визнання поруки припиненою.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 05 липня 2007 р. між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк «ОСОБА_4» та Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Акро» - позичальником (далі ТОВ НВП «Акро») укладено кредитний договір № 010/01-04/07-429, відповідно до якого банк відкрив Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію у сумі 207 155,00 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором 05 липня 2007 р. між банком та позивачем було укладено договір поруки №010/01-04/07-429/02, відповідно до п. 1.2 якого останній бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по борговим зобов'язанням позичальника, які виникають із зазначеного вище договору.

У звязку із неналежним виконанням позичальником - ТОВ НВП «Акро» умов кредитного договору з позичальника та з поручителів (в тому числі з позивача) рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2009 р. стягнуто 1 693 036 грн. 16 коп. заборгованості.

Посилаючись на те, що 14 березня 2013 р. до Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про припинення боржника - ТОВ НВП «Акро» як юридичної особи, позивач просив суд визнати припиненою його поруку відповідно до договору № 010/01-04/07-429/02 від 05 липня 2007 р.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 квітня 2016 р. в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 вказує на невідповідність висновків суду вимогам закону, який регулює правовідносини щодо виконання зобовязань та поруки, і просить рішення суду скасувати, задовольнити позовну заяву ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 05 липня 2007 р. між ВАТ «Райффайзен Банк «ОСОБА_4» (в подальшому назву змінено на ПАТ «Райффайзен Банк «ОСОБА_4») та Товариством з обмеженою відповідальністю НВП «Акро» - позичальником укладено кредитний договір № 010/01-04/07-429, відповідно до якого банк відкрив позичальнику не відновлювальну кредитну лінію у сумі 207 155,00 доларів США з яких: кредит у сумі 207 155,00 доларів США призначений для купівлі позичальником спецтехніки; кредит надається банком позичальнику траншами або однією сумою, в порядку передбаченому цим Договором, та повинен бути повернутий позичальником у строк по 04 липня 2012 року включно. За користування кредитними коштами позичальник сплачує кредитору проценти-12,5 % річних; розмір процентів може змінюватись в порядку, передбаченому цим Договором.

У відповідності до п.2.1 умов Договору виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором забезпечується: заставою належної позичальнику спецтехніки; порукою ТОВ НВП «Акроюгокооперація», ОСОБА_3 та ОСОБА_5

З метою забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором 05 липня 2007 р. між банком та позивачем було укладено договір поруки №010/01-04/07-429/02, відповідно до п. 1.2 якого останній бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по борговим зобов'язанням позичальника, які виникають із зазначеного вище договору.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2009 р. стягнуто в солідарному порядку з ТОВ НВП «Акроюгкооперація», ТОВ НВП «Акро», ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ВАТ «Райффайзен Банк «ОСОБА_4» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 693 036 грн. 16 коп. Звернуто стягнення на предмет застави: шасі Камаз 5322 9, р/н НОМЕР_1, шасі Камаз 5322 9, ВЕ 9264 АН, шасі Камаз, реєстраційний номер НОМЕР_2, які належать ТОВ НВП «Акро» на праві власності. Стягнуто з ТОВ НВП «Акроюгкооперація», ТОВ НВП «Акро», ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ВАТ «Райффайзен Банк «ОСОБА_4» судовий збір в розмірі 425 грн. з кожного. Також стягнуто з ТОВ НВП «Акроюгкооперація», ТОВ НВП «Акро», ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ВАТ «Райффайзен Банк «ОСОБА_4» витрати на оплату інформаційно-технічного збору у розмірі 7 грн. 50 коп. з кожного.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 26 квітня 2012 р. вищевказане рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, викладено його у такій редакції: стягнуто на користь ПАТ «Райффайзен Банк «ОСОБА_4» 1 693 036 грн. 16 коп. заборгованості за кредитним договором №010/01-04/07-429 від 5 липня 2007 р. з ТОВ НВП «Акро» солідарно з ТОВ НВП «Акроюгкооперація», а також солідарно з ОСОБА_3 та солідарно з ОСОБА_4 Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет застави та стягнення судових витрат залишено без змін.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 31 липня 2015 р. 14 березня 2013 р. внесено запис про припинення ТОВ НВП «Акро» на підставі рішення Господарського суду Миколаївської області від 26 лютого 2013 р. (5016/4014/2011 (9/53)) про припинення юридичної особи у зв'язку з визнанням її банкрутом.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 31 липня 2015 р. ТОВ НВП «Акроюгокооперація» 30 вересня 2013 р. припинено на підставі рішення Господарського суду Миколаївської області від 17 вересня 2013 р. (5016/4282/2011 (15/88)) у зв'язку з визнанням банкрутом.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_3 посилався на те, що оскільки підприємство-боржник за кредитними зобов'язаннями ліквідовано, є підстави для припинення поруки на підставі п. 1 ст. 559 ЦК України.

За ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Статтею 609 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобовязання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобовязаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю.

Згідно із частиною пятою статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обовязковість рішень суду.

За статтею 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Враховуючи викладене, положення статті 559 ЦК України стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобовязання не може застосовуватися до правовідносин, у яких обовязок поручителя щодо виконання зобовязання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки.

Правовий аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що припинення основного зобовязання внаслідок ліквідації юридичної особи боржника за цим зобовязанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи боржника.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 листопада 2015 р. у справі у справі № 6-172цс15, яка в силу положень ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування судами.

Таким чином, рішення суду про стягнення з позивача як поручителя за виконання кредитного договору ухвалено 26 квітня 2012 р., а юридичну особу-боржника - ТОВ НВП «Акро» припинено 14 березня 2013 р., тобто після набрання законної сили рішенням суду, на підставі якого виник обовязок позивача-поручителя щодо виконання зобовязання за основним договором.

Оскільки кредитор - ПАТ «Райффайзен Банк «ОСОБА_4» реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи боржника, припинення основного зобовязання внаслідок ліквідації юридичної особи боржника за цим зобовязанням не припиняє поруки ОСОБА_3

За такого суд правильно вважав, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки ґрунтуються на помилковому тлумаченні вимог матеріального закону, який регулює спірні правовідносини.

Так, посилання в апеляційній скарзі на припинення грошових зобовязань ТОВ НВП «Акро» перед ПАТ «Райффайзен Банк «ОСОБА_4» не має правового значення у даній справі, оскільки, як зазначено вище, ці обставини не припинили обовязків позивача як поручителя щодо виконання основного зобовязання, які виникли, в тому числі, на підставі рішення суду.

Помилковим є при цьому посилання на правові позиції, висловлені Верховним Судом України у постановах від 21 травня 2012 р. у справах № 6-18цс11, 6-20цс11, тому що ці постанови місять правові висновки щодо способу захисту прав поручителя у разі невизнання кредитором передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України права поручителя на припинення поруки (за умови зміни без погодження з поручителям суттєвих умов основного зобовязання), тобто стосувались інших правовідносин.

Хибними є доводи апеляційної скарги про те, що справа про банкрутство боржника за кредитним договором була порушена у господарському суді до набрання чинності рішення суду про стягнення з позивача заборгованості, оскільки правове значення має не початок процедури щодо банкротства, а внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису щодо припинення юридичної особи боржника.

У звязку із викладеним відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 відхилити, заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: