АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2609/16 Справа № 207/4501/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Скиба С. А. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Пономарь З.М., Черненкової Л.А.

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, вселення та порядку користування квартирою, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 24 вересня 1983 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. За період шлюбу вони придбали квартиру АДРЕСА_1. Оскільки відповідач перешкоджає йому в користуванні зазначеною квартирою, він вимушений проживати у знайомих.

У зв'язку із виникненням між ними спору про поділ спільного майна подружжя, позивач просив визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаної квартири, вселити у вищезазначену квартиру та встановити порядок користування, виділивши в його користування кімнати, площею 13,7 кв.м і 20,4 кв.м, залишивши у користуванні відповідача кімнати, площею 16,3 кв.м і 19,3 кв.м. Інші приміщення залишити у спільному користуванні сторін.

Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року позовні вимоги задоволено частково (а.с.48-50).

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Вселено ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Додатковим рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 березня 2016 року стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн. (а.с.73-74).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в частині визначення часток майна сторін при поділі майна подружжя та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зменшити розмір частки позивача до 1/3 частини майна.

У решті рішення суду не оскаржено та предметом розгляду не було.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 24 вересня 1983 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. За час перебування у шлюбі ними було придбано квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 26). Відповідно до довідки про склад сім»ї, виданої 25 жовтня 2015 року ТОВ «ІНФО-КОМ» м. Дніпродзержинська, у вказаній квартирі зареєстровані та проживають: ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_7 та малолітня дитина ОСОБА_7 (а.с. 43).

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Із положень ст. 65 СК України вбачається, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Тому дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, зокрема за договорами позики.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, суд першої інстанції правильно виходив із того, що вказане вище майно відповідно до ст.ст. 60, 61 СК України є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу в рівних частках.

Доводи апеляційної скарги про відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, а саме збільшення її частки у спільному майні, не можуть прийматися судом до уваги, оскільки зустрічних позовних вимог про поділ спільного майна подружжя з урахуванням положень ст. 70 СК щодо відступлення від засади рівності часток подружжя, ОСОБА_4 не заявляла.

Доводи апеляційної скарги про вирішення питання про права та обов»язки ОСОБА_3, яка не була залучена до участі у справі, не знаходять свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, зокрема журналом судового засідання від 06 листопада 2015 року, що відповідає вимогам ст.33 ЦПК України (а.с.31-32).

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження в суді першої інстанції, отримали належну оцінку і висновків суду не спростовують, є не суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права які призвели або могли призвести до неправильного вирішення цього спору, а також зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь

Л.А. Черненкова