Справа № 502/1418/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого - судді Масленикова О.А.

за участю секретаря судового засідання Кітреску О. М.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до

Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області

про

встановлення факту належності та визнання права власності

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області про встановлення факту належності та визнання права власності, в обґрунтування якого зазначила, що її мати - ОСОБА_2, її сестра - ОСОБА_3 та її брат - ОСОБА_4 за життя володіли на праві приватної власності житловим будинком, що розташований на земельній ділянці площею 401 кв.м. за адресою: м. Вилкове Кілійського району Одеської області, вул. Кірова, 24. 19.01.2009 року ОСОБА_2 померла. Жоден зі спадкоємців до нотаріальної контори не звернувся. 16.05.2010 року померла ОСОБА_3 Жоден зі спадкоємців до нотаріальної контори не звернувся. 15.03.2014 року помер ОСОБА_4 Жоден зі спадкоємців також до нотаріальної контори не звернувся. Таким чином, як зазначає позивач, вона єдина фактично прийняла спадщину, як донька та сестра спадкодавців, оскільки на час відкриття спадщини вона проживала разом зі спадкодавцями та наразі також проживає у відповідному житловому будинку. У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом, проте отримала відмову, оскільки за життя матері вона не оформила належну їй 1/2 частину житлового будинку, в звязку з чим питання щодо оформлення спадщини можливо вирішити лише в судовому порядку. На підставі викладеного позивач просила суд ухвалити рішення, яким:

1.Встановити факт належності ОСОБА_2 на праві приватної власності ? частини:

-житлового будинку (літ. А) загальною площею 81 кв.м., який складається з: 2-х жилих кімнат 1-3, 1-5; кухні 1-2; 2-х коридорів 1-7, 1-4; прихожої 1-1 та комори 1-6;

-господарської будівлі: літ. Г вбиральні;

-надвірних споруд - № 1-2, І.

2. Визнати за нею, ОСОБА_1 право власності за спадщиною за законом після смерті ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яка складається з:

-житлового будинку (літ. А) загальною площею 81 кв.м., який складається з: 2-х жилих кімнат 1-3, 1-5; кухні 1-2; 2-х коридорів 1-7, 1-4; прихожої 1-1 та комори 1-6;

-господарської будівлі: літ. Г вбиральні;

-надвірних споруд - № 1-2, І.

які розташовані на земельній ділянці фактичною площею 401 кв.м. за адресою: м. Вилкове Кілійського району Одеської області, вул. Кірова, 24.

Після відкриття провадження у справі позивачем було надано заяву, згідно якої вона позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить розглянути справу у її відсутність.

Представник відповідача, Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області, в судове засідання на розгляд справи не зявився, надавши заяву згідно якої заперечень проти позову ОСОБА_1 не має та просить суд розглянути справу без його участі.

Зважаючи на те, що обидві сторони не прибули в судове засідання, розгляд справи проведено за відсутності сторін без фіксування ходу судового засідання звукозаписувальним пристроєм, що відповідає положенням ст. ст. 169, 197 ЦПК України.

Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно рішення виконавчого комітету Вилківської міської ради № 03 від 31.01.1995 року, за ОСОБА_2 було визнано право власності на ? частину домоволодіння та господарських споруд по вул. Кірова, 24 в м. Вилкове /а.с. 10/.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 17.06.1994 року державним нотаріусом Кілійської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_5 і зареєстрованого в реєстрі за № 1577, та довідки, виданої Вилківським БТІ, ? частина житлового будинку по вул. Кірова, 24 в м. Вилкове зареєстрована на праві власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 /а.с. 11-12/.

Згідно технічного паспорту, складеного станом на 30.05.2014 року Кілійським РБТІ, житловий будинок 1964 року побудови по вул. Кірова, № 24 в м. Вилкове Кілійського району Одеської області в цілому складається з: - житлового будинку літ. «А», загальною площею 81 кв.м., житловою площею 31,8 кв.м.; убиральні літ. Г, надвірних споруд - № 1-2, І, розташованих на земельній ділянці загальною площею 401 кв.м. /а.с. 7-9/.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 156551, виданого Виконкомом Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області, актовий запис № 12, ОСОБА_2 померла 19.01.2009 року в м. Вилкове Кілійського району Одеської області /а.с. 14/.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 226636, виданого Виконавчим комітетом Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області, актовий запис № 72, ОСОБА_3 померла 16.05.2010 року в м. Вилкове Кілійського району Одеської області /а.с. 13/.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 371864, виданого Виконавчим комітетом Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області, актовий запис № 12, ОСОБА_4 помер 15.03.2014 року в м. Вилкове Кілійського району Одеської області /а.с. 15/.

Згідно свідоцтва про народження серії І-БЛ № 308069, виданого 25.11.1977 року, Неболчанською селищною радою Любитинського району Новгородської області, актовий запис № 21, батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, записано ОСОБА_6 та ОСОБА_2 /а.с. 16/.

Згідно свідоцтва про народження серії ІV-ЖД № 332211, виданого 25.10.1986 року виконкомом Вилківської міської ради, актовий запис № 185, батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, записано ОСОБА_8 та ОСОБА_2 /а.с. 17/.

Відповідно до свідоцтва про одруження серії 1-ЖД № 133733, виданого 28.04.2005 року виконкомом Северинівської сільської ради Іванівського району Одеської області, актовий запис № 02, після реєстрації шлюбу ОСОБА_9 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, дружині присвоєне прізвище «Крохінова».

Як вбачається з довідки, виданої 22.10.2003 року виконавчим комітетом Вилківської міської ради, до складу родини ОСОБА_2, що проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, станом на дату видачі довідки входила донька - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с. 18/.

Згідно свідоцтва про народження серії ІІ-ТГ № 188311, виданого 05.03.1973 року, Неболчанською селищною радою Любитинського району Новгородської області, актовий запис № 2, батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, записано ОСОБА_6 та ОСОБА_2.

За повідомленням Кілійської районної державної нотаріальної контори Одеської області за вих. № 7/01-16 від 19.02.2016 року, після смерті: - ОСОБА_3, яка померла 16.05.2010 року; - ОСОБА_4, який помер 15.03.2014 року; - ОСОБА_2, яка померла 19.01.2009 року, - спадкові справи не заводились, в передбачений законом термін (6 місяців з дня відкриття спадщини) до Кілійської районної державної нотаріальної контори ніхто не звертався.

При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства:

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно п.5 ч. 2 ст. 234, ст. 256 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок був збудований у 1964 році.

У вказаний час набуття права власності регулювалось Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з пунктами 6, 7 вищенаведеної Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції).

Відповідно до п. 16 Додатку до вказаної Інструкції до переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація будинків у містах і селищах міського типу було віднесено свідоцтва про право власності на будинки (домоволодіння), які видані виконкомами місцевих Рад депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів.

Судом встановлено, що за життя матері позивача ОСОБА_2, 31.01.1995 року виконкомом Вилківської міської ради було ухвалене рішення про визнання за нею право власності на ? частину домоволодіння і господарських споруд по вул. Кірова, 24 в м. Вилкове. Проте свідоцтво про право власності на вказану частину домоволодіння на підставі вищенаведеного рішення виконкому їй не видавалось, в звязку з чим не була проведена реєстрація права власності.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про доведеність факту володіння ОСОБА_2 ? частини житлового будинку з приводу якого заявлено позовні вимоги та обґрунтованість позову в цій частині.

Факт володіння іншою ? частиною спірного житлового будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтверджується відповідними правовстановлюючими документами, якими відповідно до п. 23 Додатку до вказаної Інструкції є свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріальними конторами, в звязку з чим доведенню в судовому порядку не потребує.

Стосовно заявлених позовних вимог щодо спадкування суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вказано в ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обовязки,що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом ycієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2, в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла позивач ОСОБА_1, а також інші діти спадкодавця ОСОБА_3М та ОСОБА_4, оскільки протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, вони не заявили про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця.

Судом встановлено, що спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3, в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла її сестра - позивач ОСОБА_1, а також її брат - ОСОБА_4, оскільки протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, вони не заявили про відмову від неї.

Також судом встановлено, що спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4, в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла позивач ОСОБА_1, оскільки протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, вона не заявила про відмову від неї.

Відповідно до п. п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 видача свідоцтва про права на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Оскільки позивач ОСОБА_1, як спадкоємець першої та другої черги за законом згідно ст. ст. 1261-1262 ЦК України, прийняла спадщину у вигляді відповідних частин спірного житлового будинку після смерті своєї матері, а також сестри та брата в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК, беручи до уваги те, що інші спадкоємці, які претендують на відповідну спадщину відсутні, оформлення спадщини в нотаріальному порядку неможливе в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадщину та вважає, що право позивача на спадщину підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України шляхом визнання права власності.

Керуючись ст.ст.10,11, 209, 212-215, 256 ЦПК, ст. ст. 16, 1261, 1262 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_2 на праві приватної власності ? частини житлового будинку 1964 року побудови, розміщеного по вул. Кірова, № 24 в м. Вилкове Кілійського району Одеської області, який в цілому складається з: - житлового будинку літ. «А», загальною площею 81 кв.м., житловою площею 31,8 кв.м.; убиральні літ. Г, надвірних споруд - № 1-2, І.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, в порядку спадкування після смерті: ОСОБА_2, померлої 19.01.2009 року, ОСОБА_3, померлої 16.05.2010 року та ОСОБА_4, померлого 15.03.2014 року, - право власності на житловий будинок по вул. Кірова, № 24 в м. Вилкове Кілійського району Одеської області, який в цілому складається з: - житлового будинку літ. «А», загальною площею 81 кв.м., житловою площею 31,8 кв.м.; убиральні літ. Г; надвірних споруд - № 1-2, І; розміщений на земельній ділянці фактичною площею 401 кв.м.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_10