АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

13 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В.,Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2

на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 21 червня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди спадкоємцем ,-

ВСТАНОВИЛА :

В листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди спадкоємцем.

Зазначав,що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4,діючи через свого представника за довіреністю ОСОБА_5, 20.09.2014 року позичив в нього 40 000 дол.США,що на той час дорівнювало 596 000 грн., в рахунок продажу квартири,про що цей представник за довіреністю видав розписку. Посилаючись на те,що квартира йому не була продана і борг не був повернутий померлим чим спричинена матеріальна шкода в зазначеній сумі,просив стягнути її з відповідача як спадкоємця померлого боржника.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 21 червня 2016 року у задоволені данного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представника позивача ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вважає,що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права,судом неповно з'ясовано обставини,що мають значення для справи та надана неправильна оцінка доказам. Зазначає,що оскільки відповідач не відмовився від прийняття спадщини, в незалежності від того чи він її прийняв, він має відшкодувати за свого спадкодавця неповернутий позивачу борг.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній.

Представник відповідача ОСОБА_6 просив апеляційну скаргу відхилити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного .

Звертаючись із позовом ОСОБА_2 як на правове обгрунтування заявлених позовні вимог послався на ст.1049,1050,1231 ЦК України.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості ( ст.1046 ЦК України).

Статтею 1049 ЦК України визначено обов'язок позичальника повернути позику.

Згідно з ч. 1,4 ст.1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна , яке було одержане ним у спадщину.

Відмовляючи у задоволенні позову , суд виходив з того,що позивачем не доведено як надання грошових коштів померлому ОСОБА_4 у борг, так і спричинення останнім йому матеріальної шкоди. Крім того, відповідач не отримав у спадщину майно у межах вартості якого міг би відповідати за заподіяну спадкодавцем шкоду.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується і вважає їх правильними.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом 20.09.2014 року ОСОБА_5 видав розписку про отримання ним у ОСОБА_2 40 000 дол.США, що в еквіваленті становило 596 000 грн., в рахунок продажу квартири за адресою : АДРЕСА_1.

В цій розписці також зазначено,що підтвердженням його дій є довіреність від імені ОСОБА_4,який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.3).

Дійсно, 01.08.2014 року ОСОБА_4 видав нотаріально посвідчену довіреність ОСОБА_5, строком до 01.08.2017 року з правом передоручення, на користування,управління та розпорядження всім його майном з чого воно б не складалося і де б не перебувало, з правом укладати усі дозволені законом угоди по управлінню,розпорядженню та користуванню цим майном та інше( а.с.45).

На час видачі довіреності та отримання грошових коштів від позивача в рахунок продажу квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 не був її власником,про що було відомо позивачу.

Право власності на 1/3 частину цієї квартири визнано за ОСОБА_4 лише за рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 11.02.2015 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер .

Відповідач є дідусем померлого ОСОБА_4 і звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Постановою від 29.09.2015 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті онука ( а.с.85-86).

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 17.02.2016 року ОСОБА_3 відмовлено й позові про визнання права власності на спакове майно онука в порядку спадкування за законом( а.с.87-89).

Таким чином,не дивлячись на подану заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 відповідач не одержав у спадщину ніякого майна.

Крім того,як убачається із змісту вищевказаної розписки, померлий ОСОБА_4 не брав у позивача грошові кошти у позику, а довіреність видана ним ОСОБА_5 також не надавала останньому повноважень на отримання позики.

З урахуванням такого суд першої інстанції вірно вважав,що між позивачем та особою, яка діяла від імені померлого за довіреністю, існували договірні правовідносини,імовірно з приводу укладання договору купівлі-продажу квартири, що не заперечував і сам позивач .і свідок ОСОБА_5,а відтак позивачем обрано невірний спосіб захисту порушенного права.

За правилами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданих відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі. Особи ,які беруть участь у справі,розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Отже,виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд не вправі з власної ініциативи,виходити за межі заявлених позовних вимог.

За таких обставин погодитися з доводами апеляційної скарги про незаконність та помилковість висновків суду не можна.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 752/19127/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 10641/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Хоменко О.Л.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.