Провадження №22-ц/784/1285/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 травня 2016 р. м. Миколаїв

Судова колегія судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Самчишиної Н.В.

ОСОБА_1

із секретарем: Горенко Ю.В.

за відсутності

учасників процесу

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.10.2015 р. у справі за

позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_2 ( треті особи: Служба у справах дітей адміністрації Ленінського району Миколаївської міської ради, Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради) про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей у супроводі матері без згоди батька та оформлення виїзних документів,

встановила:

18.05.2015 р. ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей у супроводі матері без згоди батька та оформлення виїзних документів.

Позивачка зазначала, що вона та відповідач є батьками неповнолітніх дітей ОСОБА_4 23.07.2004 р. нар. та ОСОБА_5 05.06. ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживають разом з нею.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20. 09.2012 р. шлюб з відповідачем розірвано

Володимир є інвалідом, діти часто страждають на застудні захворювання, а тому потребують оздоровлення.

В той же час, відповідач не приймає участі у вихованні та догляді за дітьми і до того ж безпідставно відмовляється надати дозвіл для їх тимчасового виїзду за кордон для оздоровлення і сприяння їх інтелектуальному і духовному розвитку.

Посилаючись на ці обставини, вимоги Сімейного кодексу України та положення ст. ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства і ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994року № 3857-XII ( далі - Закон № 3857-XII), позивач просила надати відповідний дозвіл для виїзду дітей за кордон з метою оздоровлення без згоди батька у супроводі матері, зазначивши країни до яких дозволяється виїзд та періоди виїзду.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.10.2015 р. позовні вимоги задоволено та надано дозвіл для виїзду неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за кордон у супроводі матері без згоди батька до Єгипту у період з 28.12.2015 р. до 10.01.2016 р.; до Туреччини у період з 01.06.2016 р. до 30.06.2016 р.; до Литви з 01.06.2016 р. до 05.06.2016 р.; до Італії та країн Шенгенської зони з 01.06.2016 р. до 25.08.2016 р.; до Республіки Молдова з 20.07.2016 р. до 15.08.2016 р.

В апеляційній скарзі відповідач вимагає скасувати рішення та постановити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на неналежну оцінку наданих доказів та неповне зясування судом дійсних обставин справи, які свідчать про те, що позивач не довела необхідність виїзду дітей за кордон та, що передумовою виїзду дітей є проходження ними профілактичних щеплень від інфекційних захворювань, чого позивач не забезпечила.

Справа вже переглядалася в апеляційному та касаційному порядку.

Останньою ухвалою ВССУ від 23.03.2016 р. рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 05.10.2015 р., яке залишене без зміни ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 02.12.2015 р., скасоване, а справа повернута на новий апеляційний розгляд.

Перевіряючи законність та обгрунтованність рішення в межах вимог позовної заяви і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку стосовно скасування рішення в частині вимог, з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про надання дозволу на виїзд за межі України одночасно до декількох країн світу та впродовж декількох проміжків часу з поверненням із-за кордону та з новим виїздом, суд першої інстанції вважав, що будь-яких перешкод для відвідування декількох країн для оздоровлення дітей за межами України не встановлено. І такий порядок буде відповідати інтересам дітей та обох батьків.

Але з такими висновками суду повністю погодитися не можна, оскільки вони не відповідають вимогам закону та дійсним обставинам справи.

Так, відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини першочергова увага в усіх діях щодо дітей має приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, незалежно від того ким ці дії здійснюються.

Згідно з принципом 2 Декларації про права дитини від 20.11.1959 р. дитині повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови для фізичного, розумового, морального, духовного розвитку.

Такого ж змісту обовязки батьків щодо розвитку дитини та забезпечення її інтересів, передбачені статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства».

Батьки дитини, згідно з приписами ст. 141 СК України мають рівні права та обовязки щодо дитини.

Розірвання шлюбу не змінює обсягу цих прав та обовязків.

Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

При цьому, відповідно до приписів ст. 157 СК той з батьків, який проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Інший з батьків не має права перешкоджати такому вихованню та спілкуванню, якщо воно не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років має право на виїзд з України лише за згодою батьків і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року

№ 3857-XII ( далі - Закон № 3857-XII), Правилами перетинання державного кордону громадянами України ( далі Правила, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57).

За змістом ч.2 ст. 4 Закону № 3857-XII за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Пунктом 4 Правил передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням в ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову з наданням дозволу на неодноразові виїзди до декількох країн, суд не врахував того, що необхідно зазначати про дозвіл на конкретний виїзд ( одноразовий) з визначенням його початку і закінчення у конкретній країні.

Крім того, суд не в достатній мірі врахував обставини справи, які стосуються обовязків та прав іншого з батьків. Адже надання дозволу на майбутнє на неодноразові виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить вищенаведеним нормам міграційного та сімейного законодавства, оскільки тривала відсутність дитини на підставі такого рішення, фактично позбавляє батька можливості спілкування з дітьми та виконання своїх обовязків щодо забезпечення їх гармонійного виховання і розвитку.

Встановлене є підставою для скасування рішення у відповідності до приписів ч.1 ст. 309 ЦПК України, в частині надання дозволу на виїзд за кордон до Єгипту, Туреччини, Литви, Молдови та країн Шенгенської зони.

В частині надання дозволу на виїзд дітей у супроводі матері без згоди батька до Італійської республіки з 01.06.2016 р. до 25.08.2016 р. ухвалене у відповідності до обставин справи, вимог закону та з врахуванням судової практики, яка склалася при вирішення справ цієї категорії.

І за таких обставин в цій частині рішення має бути залишене в силі.

Інші доводи апеляційної скарги, які стосуються виконання матірю обовязку щодо проведення профілактичних щеплень дітей не заслуговують на увагу, оскільки виконання такого обовязку не було предметом позову, крім того, він безпосередньо не повязаний з підставами позову.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, судова колегія

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.10.2015 р. в частині надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за кордон без дозволу батька та у супроводі матері до Єгипту у період з 28.12.2015 р. до 10.01.2016 р.; до Туреччини у період з 01.06.2016 р. до 30.06.2016 р.; до Республіки Молдова з 20.07.2016 р. до 15.08.2016 р. до Литви з 01.06.2016 р. до 05.06.2016 р. та країн Шенгенської зони з 01.06.2016 р. до 25.08.2016 р.; - скасувати і постановити нове рішення про відмову у задоволенні цієї частини позову.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.10.2005 р. в частині надання дозволу на виїзд дітей до Італійської Республіки та в іншій частині вимог залишити без зміни.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І.Галущенко Судді: Н.В. ОСОБА_6 ОСОБА_1