Справа №167/161/16-ц
Провадження №2/167/125/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2016 року Рожищенський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Панасюка С.П.,

при секретарі - Ісаковій Н.Ю.,

з участю позивача за первинним позовом

та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1,

відповідача за первинним позовом

та позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_2,

представника відповідача за первинним позовом

та позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рожище справу за первинним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу по аліментах, неустойки за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат на дитину, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач за первинним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що шлюб з відповідачем розірвано 29.04.2004 року. На підставі рішення Рожищенського районного суду від 06.08.2004 року з нього на користь відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від його доходу щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. На даний час позивач не має можливості сплачувати 1/4 частину аліментів, оскільки у нього інша сімя, для якої також потрібні кошти на харчування, придбання одягу, крім того, проживає на орендованій квартирі, за яку сплачує кошти. Дружина не працює та згідно рішення Рожищенського районного суду від 19.02.2016 року з нього в користь дружини ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання дитини сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/6 частини від його доходу до досягнення дитиною повноліття, тому просить зменшити розмір аліментів та стягувати в користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/6 частини на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

04.03.2016 року відповідач за первинним позовом ОСОБА_2Л подала до суду заперечення на позовну заяву ОСОБА_1. Мотивує своє заперечення тим, що позивачем не надано підтверджень, що його матеріальне становище значно погіршилось, відсутні довідки про заробітну плату, які б свідчили про відсутність коштів для сплати суми аліментів і для неї, і для дружини позивача ОСОБА_5 у визначених частках. Крім того, до розгляду справи щодо стягнення з ОСОБА_1 в користь дружини ОСОБА_5 аліментів на утримання сина, відповідно до ч. 3 ст. 36 ЦПК України, її, як одержувача аліментів, залучено не було. Також, можливості самостійно забезпечити дитину в неї немає. Їхня дочка часто хворіє, потребує постійного лікування та витрат на медико-санітарне обслуговування. Вона самостійно сплачує комунальні платежі, витрати на харчування, навчання дитини. Також існують додаткові витрати на послуги репетиторів. Зменшення розміру аліментів призведе до погіршення її з дочкою становища, неможливості забезпечити матеріальні потреби на розвиток, навчання та лікування дитини, тому просить відмовити в задоволенні первинного позову.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу по аліментах, неустойки за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат на дитину, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що рішенням Рожищенського районного суду від 06.08.2004 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від його доходу. З листопада 2015 року позивач не сплачує аліменти на дитину, в грудні 2015 року на її рахунок надійшло лише 200 грн., в лютому 2016 року 1000 грн.. На даний час заборгованість зі сплати аліментів становить 2200 грн.. Відповідач повинен довести той факт, що аліменти не сплачувались не з його вини. За період з 26.11.2015 року по 04.03.2016 року розмір неустойки становить в сумі 560 грн.. Дитина потребує лікування, особливого догляду та оздоровлення. Згідно довідки № 20 для одержання путівки на санаторно-курортне лікування дочці ОСОБА_7 надано право на лікування в санаторії. На даний час існують додаткові витрати на послуги репетиторів та викладачів для успішної здачі випускних екзаменів в школі та вступних екзаменів. Передбачувані додаткові витрати на дитину в поточному році, що мають бути стягненні з відповідача становлять 6380 грн., з яких: 3500 грн. частина витрат на санаторне-курортне лікування, 2880 грн. частина витрат на репетиторів. Просить стягнути з ОСОБА_1 борг по сплаті аліментів на загальну суму 2200 грн., неустойку за прострочення сплати аліментів на загальну суму 560 грн., додаткові витрати на дитину на загальну суму 6380 грн..

13.04.2016 року позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в судовому засіданні подала клопотання про уточнення позовних вимог, в звязку з встановленням нових обставин по справі, просить стягнути з ОСОБА_1 борг по сплаті аліментів в розмірі 3254.96 грн., неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 632.00 грн., кошти на додаткові витрати на загальну суму 6380.00 грн..

Позивач за первинним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити, зустрічний позов визнав частково в частині оплати репетиторів та санаторно-курортного лікування.

Відповідач за первинним позовом ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечення на первинний позов підтримала, просила в первинному позові відмовити з підстав зазначених в запереченні, як позивач за зустрічним позовом позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.

Представник відповідача за первинним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні первинні позовні вимоги не визнала, заперечення на первинний позов підтримала, просила в первинному позові відмовити з підстав зазначених в запереченні, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала, просила позов задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін, представника відповідача за первинним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що в первинному позові ОСОБА_1 слід відмовити, зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано 29.04.2004 року (а.с.21), рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 06.08.2004 року присуджено в користь ОСОБА_2 до стягнення з ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від його доходу до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 14.07.2004 року (а.с.2).

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 19.02.2016 року присуджено в користь ОСОБА_5 до стягнення з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/6 частини від його доходу до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 08.02.2016 року. (а.с.4).

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Аналіз статті 192 Сімейного кодексу свідчить про те, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров'я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов'язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача.

Крім того, враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В порушення вищенаведеної норми Закону, позивачем за первинним позовом не надано суду належних та допустимих доказів значного погіршення матеріального становища.

Та обставина, що дружина позивача за первинним позовом не працює, у нього інша сімя, для якої також потрібні кошти на харчування, придбання одягу, проживання на орендованій квартирі, за яку сплачує кошти, а тому не має змоги сплачувати аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/4 та 1/6 частини від його доходу до досягнення дітьми повноліття, не може слугувати підставою зменшення розміру стягуваних аліментів. Крім того, він, як учасник бойових дій та члени його сімї, що стверджується посвідченням серії МВ № 026791 від 12.08.2015 року (а.с. 79), відповідно до ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ЗУ «Про поліпшення матеріального становища учасників бойових дій та інвалідів війни», ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та інших нормативних актів, користується чималими пільгами, в т.ч. і щодо плати за житло, комунальні послуги та паливо, які надаються учасникам бойових дій та членам їх сімей, що проживають разом з ними, незалежно від виду житла чи форми власності на нього. Також, відповідач ОСОБА_1 є працездатним, та зобов'язаний, відповідно до чинного законодавства України утримувати своїх неповнолітніх дітей.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку що в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Згідно наданого позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 розрахунку заборгованості по аліментах станом на 31.03.2016 року заборгованість відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 по сплаті аліментів становить 3254.96 грн. (а.с. 52(звор.бік)). Однак згідно довідок філії Волинського обласного управління АТ «Ощадбанк» за вих.№ 107 від 25.03.2016 року на картковий рахунок ОСОБА_2 в грудні 2015 року поступило 212.72 грн., в лютому 2016 року 1000.00 грн., в березні 2016 року 300 грн., всього 1512.72 грн. (а.с. 70, 71). Тому, станом на 31.03.2016 року заборгованість відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 по сплаті аліментів становить 2942.24 грн. (4454.96 грн. 1512.72 грн. = 2942.24 грн.) (а.с. 52).

Згідно повідомлення ліквідаційної комісії УДАІ УМВС України у Волинській області від 24.05.2016 року № 31/3-1070 утримання аліментів з ОСОБА_1 проводилось згідно його заяви, Рожищенський ВДВС не направляв виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_1 до УДАІ УМВС у Волинській області, заборгованості по сплаті аліментів не має (а.с.74).

Згідно повідомлення Першого ВДВС м.Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 18.05.2016 № 12406 на виконання дубліката в/л № 167/146/16-ц 21.03.2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та цього ж числа дану постанову направлено до бухгалтерії Головного управління Національної поліції у Волинській області. Станом на 01.03.2016 заборгованість по аліментах становить 1746.00 грн. 06.04.2016 надійшов лист ГУНП у Волинскій області , що боржник ОСОБА_1 звільнений з роботи з 09.03.2016 року. 11.04.2016 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, виконавчий лист направлено для виконання по територіальності до ВДВС Рожищенського РУЮ, аліменти не стягувались та не нараховувались (ас. 76-77).

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в уточненій позовній заяві подала суду розрахунок неустойки з 26.11.2015 року по 31.03.2016 року, згідно якого розмір неустойки становить 632.00 грн. (а.с. 52(звор.бік)).

Судом встановлена заборгованість по сплаті аліментів станом на 31.03.2016 року в розмірі 2942.24 грн., тому відсутність своєї вини в її виникненні має доводити особа, яка сплачує аліменти.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість перед позивачем виникла через втрату виконавчого документа. Суд оцінює, що дана заборгованість виникла не з вини відповідача ОСОБА_1, тому в задоволені позовних вимог в частині стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів слід відмовити.

Вирішуючи спір, суд відмовляє в задоволенні зустрічного позову у частині стягнення заборгованості по аліментам у розмірі 3254.96 грн., з тих підстав, що законодавство України з правовідносин, які виникли між сторонами, не містить положень про повторне стягнення з боржника суми, яка має бути ним виплачена у порядку виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість по аліментам утворилась після постановлення судом рішення про стягнення аліментів на користь позивача, які стягуються на підставі виконавчого листа. Вказані правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження», а тому, обчислений у справі розмір заборгованості не підлягає стягненню шляхом повторного винесення рішення, а вказана сума стягується у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно довідки Рожищенського НВК №4 «Загальноосвітня школа 1-Ш ступенів гімназія» № 90 від 02.03.2016 року батько, ОСОБА_1, учениці ІНФОРМАЦІЯ_4, до школи не приходить, батьківські збори не відвідує, з класним керівником не спілкується (а.с.23).

Згідно довідки № 20 від 03.03.2016 року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, рекомендовано санаторно-курортне лікування в санаторії та амбулаторно-курортне лікування, пульмологічний профіль (а.с.24). Однак дана довідка не замінює санаторно-курортну карту і не дає пацієнту права на санаторно-курортне або амбулаторно-курортне лікування, а лише подається для одержання путівки на санаторно-курортне лікування і дійсна протягом 12 місяців з часу видачі.

Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до ч.2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Згідно виписки № 37 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 02.03.2016 року повний діагноз дитини ОСОБА_7: ВСД по кардіальному типу (а.с.25).

З довідки Рожищенсьокго ПЖКГ № 344 від 01.03.2016 року вбачається, що дочка ОСОБА_7 проживає з матірю ОСОБА_2 в м.Рожище по вул. Курбаса, 5 (а.с.26).

Згідно дубліката виконавчого листа виданого 01.03.2016 р. (а.с.27) 06.08.2004 року стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від його доходу до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 14.07.2004 року.

Не знайшли свого ствердження в судовому засіданні доводи відповідача за первинним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 проте, що за рахунок своїх особистих коштів здійснює оплату комунальних платежів. Надані останньою квитанції по сплаті комунальних платежів (а.с.28-30) судом не беруться до уваги, оскільки з даних чеків вбачається, що оплату послуг здійснювала ОСОБА_9.

Згідно довідки № 21 про доходи ОСОБА_2 від 03.03.2016 року загальна сума отриманого доходу за період з 01.09.2015 р. по 29.02.2016 р. становить 17978.47 грн. (а.с.31).

Згідно повідомлення Головного управління Національної поліції у Волинській області від 23.03.2016 № 339/01/29-2016 (а.с.47), витягу з наказу № 46 о/с від 09.03.2016 старшого сержанта поліції ОСОБА_1, поліцейського роти ДПС Головного управління Національної поліції у Волинській області звільнено зі служби в поліції з 09 березня 2016 року (а.с.48). Дана обставина стверджується також і ксерокопією трудової книжки АХ № 885760 від 28.04.1978 року (а.с. 80).

Згідно довідки про доходи № 218 від 21.03.2016 р. загальна сума доходу ОСОБА_1 за період з 11/2015 р. по 03/2016 р. становить 17819.82 грн. (а.с. 49).

Згідно зі ст. 182, 185 СК України при визначені розміру аліментів і додаткових витрат на дитину, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Хворобу дочки сторін ОСОБА_7, яка потребує амбулаторного і санаторно-курортного лікування та розвиток здібностей дитини, суд відносить до таких особливих обставин.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що зустрічний позов слід задовольнити частково, стягнути з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 в користь позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 1/2 додаткових витрат на дитину, а саме: 7000 + 5760 = 12760/2 = 6380.00 гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст.5 ЗУ «Про судовий збір» відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1, як учасник бойових дій, у справах, повязаних з порушенням його прав від сплати судового збору звільнений, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 81,88, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 141, 180-184, 185, 192, 196 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні первинного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу по аліментах, неустойки за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, жителя ІНФОРМАЦІЯ_7 в користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 на загальну суму 6380 (шість тисяч триста вісімдесят) грн. 00 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Рожищенський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рожищенського районного суду С.П.Панасюк