Справа № 523/7190/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2016 р.

Суворовський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

при секретарі Шевчук М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, у місті Одеса, цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5 Анатолійовичаза участю третьої особи без самостійних вимог, ГУ ДМС України в Одеській області, Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, -

зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним, -

зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним,-

ВСТАНОВИВ

АТ «Ощадбанк» звернулось до суду з позовними вимогами, які під час розгляду справи уточнили, в яких зазначили, що 27.06.2006р. між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір за умовами якого йому було надано грошові кошти в розмірі 205030,00 грн., з строком повернення до 27.06.2011р., зі сплатою 17% річних. Договором іпотеки від 27.06.2006р. ОСОБА_1, ОСОБА_3 забезпечили виконання договору кредиту, шляхом передачі АТ «Ощадбанк» нерухомого майна, у вигляді квартири АДРЕСА_1. Кузнєцова, в м. Одесі. Умови договору кредиту не були виконанні ОСОБА_5 належним чином, внаслідок чого у нього станом на 13.05.2015р. виникла заборгованість у розмірі 622 521,55 грн., з яких: прострочення основного боргу в розмірі 205 030,00 грн., прострочення за користування кредитом у розмірі 271 545,25 грн., пеня за прострочення основного боргу 64 699,62 грн., пеня за прострочення виплати процентів в розмірі 81 246,68 грн. Посилаючись на зазначені обставини АТ «Ощадбанк» просить в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5. перед АТ «Ощадбанк», у розмірі зазначеному вище, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2, що належить на праві власності відповідачам, шляхом продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності, незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Просить виселити ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_2 з іпотечної квартири із зняттям їх з реєстраційного обліку. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

У судовому засіданні представник АТ «Ощадбанк» заявленіпозовні вимоги підтримав, просить задовольнити.

ОСОБА_1 не визнавши предявлені позовні вимоги предявив зустрічний позов в якому просить визнати недійсним договір іпотеки від 27.06.2006р. посилаючись на те, що на момент укладання договору в квартирі АДРЕСА_1. Кузнєцова, в м. Одесі проживали та були зареєстровані його діти:Калєніч ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відтак, на думку ОСОБА_1, договір іпотеки в силу ст.215 ч.1, ст.203 ч.ч.1,6 ЦК України, ст. 177 СК України, ст. 17 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» є недійсним, так як був укладений без дозволу органу опіки та піклування. Також ОСОБА_1 просив застосувати до вимог АТ «Ощадбанк» наслідки пропуску строку позовної давності зазначивши, що право Банку на звернення стягнення на предмет іпотеки виникло у 2006р., проте позовні вимоги були предявлені лише у 2014р.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 предявлений зустрічний позов підтримав, просить задовольнити.

ОСОБА_2 з досягненням повноліття також предявив зустрічні позовні вимоги в яких просить визнати недійсним договір іпотеки від 27.06.2006р. зазначаючи, що вказаним договором були порушені його житлові права, а його виселення позбавить єдиного житла. Підставою визнання недійсним договору іпотеки зазначив аналогічні вказані у зустрічному позові ОСОБА_1

ОСОБА_2 у судове засідання не зявився направив заяву про проведення розгляду справи у його відсутність.

ОСОБА_3, ОСОБА_8 в судове засідання не зявилися. Про час та місце розгляду справи належним чином направлялися судові виклики.

ГУ ДМС України в Одеській області не забезпечило участі свого представника у судовому засіданні. Про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином.

Від представника органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради надійшов лист про розгляд справи у їх відсутність.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до п.1.1 кредитного договору № 772-н від 27 червня 2006р. відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», яке згодом змінило назву на публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,було надано ОСОБА_5 кредит на споживчі цілі в розмірі205 030,00 гривень, строком користування до 27 червня 2011 року. ОСОБА_5 в свою чергу отримавши кредит зобовязавсяповернути йогота сплати проценти за його користування в розмірі 17% річних. Згадана сума кредиту була видана на руки ОСОБА_9, що підтверджується заявою на видачу готівки від 27.06.2006р.

Додатковою угодою №1 від 28 липня 2006р. до кредитного договору №772-н від 27.06.2006р. сторони договору визначили між собою, що кредит в розмірі 205030,00грн. надається окремими траншами за відновленою кредитною лінією у період до 27 червня 2007р.

Відповідно до умов кредитного договору за порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми кредиту та сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород позичальник зобовязується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період, за який сплачується пеня, від суми платежу.

Прийняті на себе зобовязання з боку ОСОБА_5 належним чином виконанні не були в звязку з чим АТ «Ощадбанк» станом на 25.10.2013р. була нарахованазаборгованість в розмірі697 868,48грн., з яких: прострочення основного боргу в розмірі 205 030,00 грн., прострочення за користування кредитом у розмірі 271 545,25 грн., пеня за прострочення основного боргу 64 699,62 грн. за період з 13.05.2014р. по 13.05.2015р., пеня за прострочення виплати процентів в розмірі 81 246,68 грн. за той же самий період.

З метою належного виконання прийнятого кредитного зобовязання ОСОБА_5, між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1, ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір від 27 червня 2006р. у відповідність до якого останні передали АТ «Ощадбанк» в якості іпотеки належну їм на праві спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_3, в м. Одесі.З представленої довідки Ф-1 від 07.07.2014р. убачається, що станом на час укладання договору іпотеки (27.06.2006р.) в квартирі АДРЕСА_1. Кузнєцова, в м. Одесі були зареєстровані ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 05.09.2003р. та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 05.09.2003р.

Згідно представленого звітну з боку позивача про незалежну оцінку від 02.02.2016р., ринкова вартість зазначеної вище іпотечної квартири складає 802 870,00 грн.

Вирішуючи виниклий між сторонами спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч.1 ст. 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно із ч.3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України № 898-ІУ, у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки є правом, а не обовязком іпотекодержателя, у випадку порушення основного зобовязання. Строк дії іпотечного договору був визначений у розділі 5 договору, зокрема договір припиняє чинність у разі: припинення основного зобовязання, забезпеченого іпотекою; знищення (втрати) предмета іпотеки, якщо іпотеко давці не замінили або не відновили предмет іпотеки; реалізація предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем на підстав передбачених чинним законодавством України та цим договором права власності на предмет іпотеки ; розірвання цього договору за угодою сторін, яка посвідчується нотаріально; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України. На даний час основне зобовязання не є виконаними, договір іпотеки є чинним. Відтак посилання представника ОСОБА_1 ОСОБА_7 на пропущення АТ «Ощадбанк» строку позовної давності є безпідставним та судом відхиляються.

Згідно ст.39 Закону України №898-ІУ, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Отже, наявність невиконаного кредитного зобовязання дає право АТ «Ощадбанк» задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна переданого їм ОСОБА_1, ОСОБА_3 При таких обставинах суд дійшов висновку, що предявлені позовні вимоги АТ «Ощадбанк» є обґрунтованим та підлягають задоволенню в частині звернення стягнення на предмет іпотеки. Щодо позовних вимог про виселення відповідачів з іпотечної квартири, то такі вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно із ч.ч.1,2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

За змістом ч.2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Як було встановлено судом та зазначено вище в іпотеку була передана квартира, яка не придбавалася за рахунок отриманих ОСОБА_5 кредитних коштів. Відтак передбачених законом підстав для виселення відповідачів з квартири без надання їм іншого постійного житла на даний час немає. АТ «Ощадбанк» предявляючи позовні вимоги про виселення відповідачів з іпотечної квартири не визначив інше житлове приміщення в яке вони підлягають переселенню. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є безпідставними, а відтак не підлягають задоволенню.

Щодо заявлених зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 то такі вимоги не підлягають задоволенню.

Так, статтею 12 Закон України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», визначено неприпустиме зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Згідно зі ст.177 СК України та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання.

Отже, при укладені договорів іпотеки щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають малолітні діти, обовязково вимагається дозвіл органів опіки та піклування.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків.

Згідно ч.ч.2-4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Частиною 1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За таких обставин, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які водночас є законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбачені законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування. (Правову позиція викладена у постанову ВСУ№6-384цс15від 30 вересня 2015 року).

Укладаючи договір іпотеки ОСОБА_1, ОСОБА_3, як іпотекодавці в п. 2.4. гарантували іпотекодержателю, що членів сімї-дітей, які б мали право користування (особистий сервітуту, встановлений ст. 405 ЦК) предметом іпотеки немає. Зміст законодавства, щодо права дітей і осіб до 18 років членів сімї на користування (особистий сервітут) та те , що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органові опіки та піклування на правові наслідки вчинення правочину без надання такої згоди їм нотаріусом були розясненні. При таких обставинах слід дійти висновку, що укладаючи іпотечний договір ОСОБА_1, ОСОБА_3 діяли недобросовісно та зловживаючи своїми правами законних представників, що призвело до негативних наслідків для малолітніх на той час дітей. Зважаючи на викладене суд вважає, що позов ОСОБА_1 є необґрунтований та такий, що не підлягає задоволенню у повному обсязі.

З таких же самих підстав не підлягають задоволенню і зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 З урахуванням встановлених судом обставин, суд вважає зазначити, що фактичне порушення прав малолітнього на той час ОСОБА_2 та ОСОБА_2 відбулося з відома його батьків, які і повинні нести відповідальність у встановленому законом порядку. Проте, з такими вимогами ОСОБА_2 до суду не звертався.

Крім того, слід зазначити, що ОСОБА_1 був пропущений строк позовної давності в частині заявлених вимог про визнання недійсним договору іпотеки з наступних підстав.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Спеціальна позовна давність щодо стягнення неустойки (пені, штрафу) встановлюється тривалістю в один рік.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі порушення прав та охоронюваних законом інтересів малолітньої дитини, а саме недотримання вимог ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» під час укладання оспорюваного договору, позовна давність за вимогами законного представника дитини про визнання договору недійсним повинен обчислюватися з дня укладання оспорюваного договору.

У виниклих між сторонами правовідносинах строк позовної давності складає три роки.

Як зазначено вище договір іпотеки був укладений 27.06.2006р. З даними позовними вимогами ОСОБА_1 звернувся до суду 11.12.2014р., про що свідчить відмітка на зустрічній позовній заяві. Тобто, позивач звернувся до суду з пропуском визначеного законом трирічного строку.

Таким чином встановлені у судовому засіданні фактичні обставини вказують на пропущення ОСОБА_1 строку позовної давності, що вказує на обґрунтованість заяви представника Банку про застосування наслідків пропущення строків позовної давності, а як наслідок на підставу для відмови в задоволенні предявлених позовних вимог. Разом з тим, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в звязку з відсутністю порушеного права, а не пропуску позовної давності.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, пропорційно задоволеним первісним позовним вимогам, суд стягує з відповідачів в рівних частках на користь позивача судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 3654,00 гривень.

Керуючись ст.ст.10,11,57,64,88,209,212-215,218ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позов публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 перед публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» у розмірі 622 521,55 гривень, з яких: прострочення основного боргу в розмірі 205 030,00 грн., прострочення за користування кредитом у розмірі 271 545,25 грн., пеня за прострочення основного боргу 64 699,62 грн., пеня за прострочення виплати процентів в розмірі 81 246,68 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 27.06.2006р. за реєстровим н омером 254, а саме: трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_1, ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10 04.07.2003р., реєстровий номер 4166, шляхом продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною предмета іпотеки в розмірі 802 870 гривень.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1, ОСОБА_3 судові витрати на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»в розмірі 3654,00 гривень.

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про виселення відмовити.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня його проголошення.

Суддя