Справа № 211/5942/15-ц
Провадження № 2/211/413/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 травня 2016 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Папариги В.А.,

при секретарі Ручка М.Л.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням , -

ВСТАНОВИВ:

04.09.2015 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, який в послідуючому уточнила. При цьому, вказала, що вона згідно договору купівлі-продажу від 02.11.2000 року є власником квартири АДРЕСА_1. Окрім нею, у квартирі зареєстровані син ОСОБА_4, донька ОСОБА_8 та відповідач - колишній чоловік ОСОБА_3 . Офіційно шлюб між ними було розірвано 21.04.2015 року. З березня 2015 року відповідач в квартирі не проживає, його реєстрація створює їй як власнику, перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні квартирою. Через реєстрацію відповідача, вона змушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг, тому позивач просить суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_2.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та посилаючись на обставини, викладені в позові просив суд його задовольнити.

Позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася надала заяву про розгляд справи за її відсутності на позовних вимогах наполягала (а.с.50 - заява).

Відповідач у судове засідання восьмий раз не з'явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, вісім разів звертався до суду з заявами про відкладення розгляду справи, зазначаючи при цьому різні причини, однак належних доказів поважності не прибуття до суду не надав, в зв'язку з чим заяви відповідача про відкладення розгляду справи судом розцінені, як умисне затягування розгляду справи та прийнято рішення про розгляд справи за його відсутності, на підставі наданих позивачем доказів, оскільки заперечень проти позову з наданням своїх доказів , відповідач суду не надав.

Вислухавши представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоовленню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 (змінила прізвище з ОСОБА_2, а.с. 8) є власником квартири АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 02.11.2000 року (а.с. 6).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 02.08.2003 року по 21.04.2015 рік перебували у зареєстрованому шлюбі ( а.с. 7 - копія рішення, а.с. 8 - копія свідоцтва про одруження).

Станом на 31.08.2015 рік у спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_6 ( а.с. 10 - копія довідки). Відповідач у спірній квартирі зареєстрований, однак з березня 2015 року там не проживає ( а.с. 9, 51 - копія актів).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 під присягою підтвердила той факт, що відповідач ОСОБА_3, який перебував у шлюбі з її сусідкою ОСОБА_2, з березня 2015 року за місцем проживання позивача, а саме в квартирі АДРЕСА_3, не проживає.

Ст. 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо ці порушення не були поєднані з позбавленням володіння.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи, такою, що втратила право користування житлом , як спосіб усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас, ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Частиною першою ст. 165 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, відповідно до якої до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

В той же час, відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оскільки в судовому засіданні з наданих позивачем доказів, судом встановлено, що відповідач з березня 2015 року, тобто більше року, не проживає за місцем свого реєстрації, а саме в квартирі АДРЕСА_3, його реєстрація чинить перешкоди позивачу як власнику житла в розпорядженні та користуванні своєю власністю, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні досуду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 487, 20 грн.

Керуючись ст. 405 ЦК України, ст.ст. 10, 57-61, 79, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою розташованою за адресою: АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, понесені нею судові витрати про сплаті судового збору в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: В. А. Папарига