Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2794/15-ц
Провадження № 2/553/62/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
09.02.2016м. Полтава
Ленінський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді Крючко Н.І.
при секретарі - Босяк К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договорами позики,-
У липні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу в розмірі 7250 грн., втрат від інфляції в сумі 1 732,61 грн., процентів за користування коштами ів сумі 69,72 грн., штраф за несвоєчасне виконання зобовязання у сумі 42 412,50 грн. за період з 13.12.2014 року по 08.04.2015 року включно, а всього 51 464,83 грн.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив хоча завчасно та належним чином був повідомлений про день та час слухання справи.
Представник позивача за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, але надала на адресу суду заяву, в якій прохала проводити судовий розгляд справи у її відсутність.
В судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не зявилась про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча завчасно та належним чином була повідомлена про день ат час слухання справи, про що в матеріалах справи свідчить оголошення про виклик відповідача в пресі, надруковане в газеті «Зоря Полтавщини».
Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення за наступних обставин.
Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.
Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини.
Так, судом встановлено, що між сторонами по справі було укладено договір позики, оформлений у простій письмовій формі у вигляді боргової розписки, а саме.
13 листопада 2014 року позивач ОСОБА_1 передав відповідачці ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 7 250 грн., що підтверджується розпискою боржника ОСОБА_2. З договору позики вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 отримала в борг у позивача ОСОБА_1 кошти в сумі 7 250 грн.. Поряд з цим, згідно дано договору позики остання зобовязувалася повернути позивачу вказані грошові кошти в строк до 12 грудня 2014 року (а.с.27).
Слід звернути увагу, що на підтвердження даного договору позики відповідачкою ОСОБА_2 було надано власноруч написану розписку, оригінал даної боргової розписки був наданий представником позивача за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_3 та приєднаний до матеріалів справи ( а.с.28).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками.
Частина друга ст. 1047 ЦК України допускає предявлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.
В позові позивачем вказано, що відповідачка в добровільному порядку до теперішнього часу коштів позивачу не повернула, не зважаючи на обумовлені строки повернення даних коштів в строк до 12 грудня 2014 року.
Статтею 11 Цивільного Кодексу України чітко вказано підставу виникнення цивільних прав та обовязків у сторін, які виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.
Статтею 202 Цивільного Кодексу України визначено поняття правочину, що це є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.
Статтею 204 ЦК України визначено поняття презумпції правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною 1,2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Законодавцем визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов,у тому числі й договору позики між громадянами на суму, що не менше ніж у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
Так, з наведених вище обставин та норм закону, які регулюють дані правовідносини, суд приходить до висновку, про те, що договір позики та боргова розписка від 13 листопада 2014 року на суму 7 250 грн., укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, складені у відповідності до вимог ст. 204 Цивільного кодексу України.
Таким чином, з огляду на вище викладене вбачається правомірність даного правочину, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобовязана була повернути кошти, які отримала в борг від ОСОБА_1, та відповідно останній має право вимагати повернення даних коштів.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Так, судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 кошти відповідачка ОСОБА_2 не повернула до теперішнього часу.
У відповідності до частини 1 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до вимог ст. 625 ЦК України.
Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У відповідності до п. 4.1. договору позики встановлена відповідальність ОСОБА_2 за порушення строку повернення позики у вигляді штрафу в розмірі 5% від суми боргу за кожен прострочки.
Так, судом встановлено, що за договором позики та боргової розписки від 13 листопада 2014 року, укладеною між ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2, сума боргу становить 7 250 грн..
Суми по втраті інфляції:
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
Відповідні індекси розраховуються Державним комітетом статистики України (раніше - Міністерство статистики України), починаючи з серпня 1991 року щомісячно і публікуються, зокрема, у газеті "Урядовий кур'єр". Повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на Державний комітет статистики України ці показники згідно зі статтями і 9, 21 і 22 Закону України "Про інформацію" є офіційними.
Розраховується за формулою:
[Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період
[Втрати від інфляції] = [Сума боргу] х [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]
Індекси інфляції за період прострочення ("УК" - газета "Урядовий кур'єр")
Грудень 2014103,00%"УК"№ 5 від 14.01.2015 р.
Січень 2015103,10%"УК" № 24 від 10.02.2015 р.
Лютий 2015105,30 %"УК" № 44 від 11.03.2015 р.
Березень 2015110,80%"УК" № 65 від 09.04.2015 р.
Розрахунок втрат від інфляції
Місяці простроченняІндекси інфляції, що перемнож уються, %Індекс інфляції, %Сума боргу, грн.Сума боргуВтраті від інфляції
Всього: Втрати від інфляції за період з 13.12.2014 року по 08.04.2015 року в сумі 1 732,61 грн.
При розрахунку індексу інфляції використовувались рекомендації, викладені у Листі Верховного Суду України N 62-97р від 03.04.97 року «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ».
1.Проценти за користування коштами
Процентна ставка за користування коштами: 3% річних
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Розраховується за формулою:
[Проценти] = [Сума боргу] х [Процентна ставка] / 100% / 365 днів х [Кількість днів]
Розрахунок процентів за користування коштами
ДатаКінцеваКількістьСума боргу,ПроцентнаПроценти,
початкудатаднівгрн.ставка, %грн.
Всього: Проценти за користування коштами за період з 13.12.2014 року по 08.04.2015 року в сумі 69,72 грн.
2.Штраф за несвоєчасне виконання зобовязання
Процентна стака: 5% від суми боргу за кожен день просточення Спеціальній строк позовної давності: 1 рік.
Відповідно до ст. 258 ЦК України спеціальна позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Розраховується за формулою:
[Штраф] = [Сума боргу] х [Процентна ставка] / 100% х [Кількість днів]
ДатаКінцеваКількістьСума боргу,ПроцентнаШтраф, |
початкудатаДНІВгрн.ставка, %грн. І
Всього: штраф за порушення строку повернення позики за період з 13.12.214 року по 08.04.2015 року становить 42 412,50 грн..
У відповідності до встановлених судом обставин та фактів та зважаючи на норми закону, які регулюють дані правовідносини, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики та борговою розпискою з боржника ОСОБА_2.
Відповідно до положення ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справа» визначено, що судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у звязку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати це витрати держави, які вона несе у звязку з вирішенням конкретної справи.
Таким чином, суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачем в сумі 514,65 грн. сплата п судового збору, підлягають стягненню з відповідачки ОСОБА_2 у відповідності до положення статті 88 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 60, 61, 83, 84, 88, 213-215, 224 ЦПК України, ст.ст. 549, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справа», суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про тягнення грошових коштів за договорами позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі - 514,65 грн..
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Ленінського районного суду м. Полтави протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції може бути подано до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_4