Справа № 346/5428/16-ц
Провадження № 2/346/1930/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 р. м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючого-судді Васильковського В.В.

секретаря Корбут Н.М.,

з участю:представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коломиї справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні спільним майном,

в с т а н о в и в:

в жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1. Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 є співвласниками квартири № 3, а ОСОБА_8- власником квартири № 1 в тому ж будинку. В будинку є приміщення спільного користування, зокрема підвал площею 19, 1 кв.м. Ще до набуття права власності на ці квартири попередніми власниками в підвалі було облаштовано комори для зберігання речей та продуктів. Таке облаштування проходило за взаємною згодою минулих співвласників, проте жодним чином не оформлялося документально. Вважає, що його позбавлено можливості користуватися підвальними приміщеннями, оскільки в ньому облаштовані комори, які закриваються на ключ. Тому просить суд усунути перешкоди в користуванні підвальним приміщенням в будинку № 22 по вул. С. Петлюри в м. Коломия, шляхом зобовязання ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 знести самовільно встановлені в підвалі перегородки.

В судовому засіданні представник позивача, підтримуючи його вимоги у повному обсязі, просять позов задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_8 в судовому засіданні позов заперечила та пояснила, що дійсно, в підвальному приміщенні в будинку № 22 в м. Коломия облаштовані комори для зберігання продуктів. Відповідно до порядку, який був погоджений ще колишніми власниками квартир № 1-3 кожен власник квартири мав свою облаштовану комору. Такий порядок теперішніми власниками квартир №1-3 був прийнятий та діє на даний час. Немає жодних доказів, які б свідчили, що позивачу чиняться будь-які перешкоди в користуванні його частиною підвального приміщення. Просить в позові відмовити.

Відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися, подали письмові заяви з проханням справу розглядати без їх участі, позовні вимоги заперечили.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 1999 року є власником квартири АДРЕСА_2, яка йому належить на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18 лютого 1999 року, згідно якого спадкове майно складається з однокімнатної квартири загальною площею 29,3 кв.м.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з 1994 року є співвласниками квартири № 3, а Відповідач ОСОБА_8 з 2010 року є власником квартири № 1 в житловому будинку № 22 по вул. Петлюри в м. Коломия.

Як видно з експлікації внутрішньої площі житлового будинку № 22 по вул. Петлюри в м. Коломия у ньому є підвал загальною площею 19,1 кв.м.

Відповідно до п. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних із утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку.

Відповідно до ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Судом встановлено, що в даному підвалі ще попередніми власниками квартир за взаємною згодою було облаштовано три комори для зберігання майна. Після набуття права власності на квартири, фактично з 1999 року, сторони прийняли такий порядок і продовжували використовувати підвальне приміщення, де кожен власник квартири мав виділену комору.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи і сторонами не заперечуються.

У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобовязує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Аналогічні положення містяться й у статті 319 ЦК України.

Власність не тільки надає переваги тим, хто її має, а й покладає на них певні обовязки. Це конституційне положення повязане з принципом поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів обєктами власності. Власність зобовязує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства.

Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але, здійснюючи свої права, власник зобовязаний не порушувати права та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість обєктів цивільних прав. Під час здійснення своїх прав і виконання обовязків власник зобовязаний додержуватись моральних засад суспільства.

В той же час об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи (ч. 1 ст. 178 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Оскільки співвласники майна, що знаходиться у спільній сумісній власності, не тільки володіють та користуються, але й розпоряджаються таким майном за спільною згодою, тому здійснення повноважень володіння та користування одним з учасників щодо усього спільного майна не може порушувати аналогічних речових прав інших співвласників (ч. 2 ст. 13 ЦК України).

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до вимог ст.ст. 60, 61 ЦПК України, сторони зобовязані надати докази та довести ті обставини, які обґрунтовуються їх вимоги і заперечення та мають значення для справи, крім тих, які визнаються сторонами, є загальновідомими та встановлені рішенням суду.

Звертаючись з даним позовом ОСОБА_3 вказував на те, що до набуття права власності на квартири попередніми власниками в підвалі було облаштовано комори для зберігання речей та продуктів, таке облаштування проходило за взаємною згодою минулих співвласників.

Однак, будь-яких обставин, які б свідчили про порушення його права користуватись підвалом і чому саме у спосіб зобовязання відповідачів знести встановлені в підвалі перегородки, позивач не навів.

В коморах, перегородки яких позивач просить демонтувати, знаходиться належне на праві приватної власності майно відповідачів, тому правові підстави для демонтажу таких перегородок з урахуванням положень статей 319, 321 ЦК України відсутні. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч. 3 ст.13 ЦК).

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, з урахуванням встановленого власниками квартир та існуючого порядку користування коморами в підвалі, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів того, що йомучиняться будь-які перешкоди у користуванні майном - підвальним приміщенням в будинку № 22 по вул. Петлюри в м. Коломия, а матеріали справи таких доказів не містять.

На підставі ст. ст. 319, 355, 369 ЦК України, керуючись ст.ст. 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні спільним майном- відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення встановлених строків апеляційного оскарження.

Суддя Васильковський В. В.