УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

МазурЛ.М., Нагорняка В.А., Юровської Г.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особи: адміністрація Дзержинського району Харківської міської ради, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області, про знесення самочинного будівництва,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 16 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив зобов'язати ОСОБА_5 знести самочинно збудований житловий будинок літ. «Д-1», розташований по АДРЕСА_1.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Десятої харківської державної нотаріальної контори 15 лютого 1999 року, він є власником 35/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_1, а співвласником іншої частини цього ж будинку є ОСОБА_5

ОСОБА_4 зазначав, що у 1980 році відповідачка самочинно збудувала на земельній ділянці житловий будинок літ. «Д-1», який не відповідає будівельним нормам і правилам, візуально знаходиться у аварійному стані та становить небезпеку іншим співкористувачам через близькість його знаходження до основної будівлі, що суттєво порушує його права як співвласника житлового будинку, а також позбавляє можливості приватизувати земельну ділянку.

Посилаючись на вказані обставини та на підставі ст. 376 ЦК України, позовні вимоги просив задовольнити.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2015 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_5 знести самочинне будівництво літ «Д-1» по АДРЕСА_1 за власний рахунок.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 16 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї ОСОБА_5, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За приписами ч. ч. 1, 7 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що самочинним будівництвом житлового будинку літ. «Д-1» відповідачка порушила права позивача, який є одним із співвласників домоволодіння.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, врахував роз'яснення, викладені у п.п. 22, 23 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», виходив із недоведеності ОСОБА_4 того, що самочинно збудований ОСОБА_5 житловий будинок літ. «Д-1» порушує права інших співвласників домоволодіння, а його перебудова неможлива відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами; при цьому апеляційним судом враховано відсутність доказів знаходження будинку літ. «Д-1» у аварійному стані, що становить небезпеку для співвласників домоволодіння, а також відсутність відмови Харківської міської ради у приватизації вказаної земельної ділянки через наявність на ній самочинного будівництва.

Також апеляційним судом вмотивовано відхилено посилання відповідачки на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки за змістом ст. 391 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов'язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі, що також узгоджується із роз'ясненнями, викладеними у п. 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Просудову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Г.В. Юровська