Справа №642/9586/15
Провадження №2/642/193/16
Ленінський районний суд м.Харкова
РІШЕННЯ

іменем України

29 лютого 2016 року

Суд у складі: Головуючого судді Євтіфієв В.М.;

Секретаря Пшенична Т.М.;

За участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, за участю відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» в особі представника ОСОБА_4;

розглянувши у відкритому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» про стягнення сум у невиконання договірних зобовязань, -

ВСТАНОВИВ

В мотивуванні позовних вимог позивачка вказала, в квітні 2012 року позивачкою було отримано кредитну картку ПАО «Комерційний банк ПриватБанк» «Універсальна» №5211 5373 5504 5266.

24.04.2015 року позивачкою з вказаної кредитної картки було здійснено перерахування власних коштів в сумі 97440грн. в рахунок внесення залогу по кримінальній справі.

Відповідно до вироку Ленінського районного суду м.Харкова від 17 серпня 2015 року залог підлягала поверненню ОСОБА_1 О М.

Позивачка звернулась до Червонозаводського відділення державного казначейства України в м. Харкові.

06.10.2015 року на картку ПАО «Комерційний банк ПриватБанк» «Універсальна» №5211 5373 5504 5266 казначейством було перераховано 97440 грн.

В той же день позивачка намагалась зняти вказані кошти зі своєї картки, однак було повідомлено, що зняття коштів неможливо у зв'язку з тим, що картка заблокована.

При зверненні до Харківського головного регіонального відділення ПАО «Комерційний банк ПриватБанк» позивачку було повідомлено, що рішення по моїй картці приймалось у головному офісі, та за отриманням інформації позивачки необхідно звертатись на «гарячу лінію» за телефоном 3700.

Після звернення на телефон «гарячої лінії» позивачку повідомили, що її звернення зареєстровано за №5227251 та буде надана письмова відповідь.

Письмова відповідь до цього часу позивачки надана не була.

На підставі статей 16, 509, 526, 610, 611, 612, 625, 627, 629, 1058 Цивільного кодексу України, статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів», позивачка вимагає:

- стягнути з Відповідача на користь Позивача 97440грн. сума депозиту, 1201 грн. - процентів річних за фактичну кількість днів користування депозитним внеском, 330грн. - три відсотки річних у невиконання зобовязань.

Відповідач в наданих запереченнях вказав, що позивачкою відповідно до вимог закону не надано доказів яки підтверджували правову позицію позивачки. Крім того не зазначені підстави позовних вимог.

Позивачка та її представник позовні вимоги підтримали. В пояснені вказали, обставини викладені в мотивуванні позовних вимог.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала. В пояснені вказала, що факти викладені в позові позивачкою не підтверджені. Крім того, позивачко повинна була особисто звернутись до банку щодо повернення коштів, що небуло зроблено позивачкою.

Дослідивши і оцінивши в сукупності докази матеріалів справи, судом встановлено:

Статтями 10, 11 ЦПК України визначено, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вказаних вимог закону, доказами матеріалів справи підтверджено, що в квітні 2012 року позивачкою було отримано кредитну картку відповідача «Універсальна» №5211 5373 5504 5266, що свідчить копія вказаної картки та не спростовано відповідачем.

Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Отже між сторонами було укладено договір.

24.04.2015 року позивачкою з вказаної кредитної картки було здійснено перерахування власних коштів в сумі 97440грн. в рахунок внесення залогу по кримінальній справі.

Відповідно до вироку Ленінського районного суду м.Харкова від 17 серпня 2015 року залог підлягала поверненню ОСОБА_1 О М.

Позивачка звернулась до Червонозаводського відділення державного казначейства України в м. Харкові з означеного питання.

Вказані обставини відповідач не спростовує, а тому на думку суду вони визнані відповідачем та не потребують доказуванню. До тогож, означені обставини підтверджені копією банківського чеку.

06.10.2015 року на картку ПАО «Комерційний банк ПриватБанк» «Універсальна» №5211 5373 5504 5266 казначейством було перераховано 97440 грн., що підтверджено листом №02-31/63 від 22.01.2016р.

Позивачка намагалась зняти вказані кошти зі своєї картки, однак було повідомлено, що зняття коштів неможливо у зв'язку з тим, що картка заблокована, що свідчать копії банкомату відповідоча.

За вимогами ст.ст. 11, 13 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори і інші правочини. Особа здійснює цивільні права і обовязки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Враховуючи вказані обставини, між сторонами діють договірні правовідносини, визначені банківським вкладом.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, і одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно частини 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до договору, банк зобов'язаний був повернути кошти позивачки.

До теперішнього часу банківський вклад позивачки повернуто небуло.

Оскільки, відповідач не повернув позивачу суму внеску яким користується до теперішнього часу, на думку суду мало місце порушення відповідачем умов договору та на підставі вимог статті 1061 ч.5 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав, позивач має право вимагати відшкодування відсотків на його користь.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З приводу застосування положень статті 625 ЦК України до спірних правовідносин, існує правова позиція Верховного Суду України:

Правова позиція, висловлена ВСУ при розгляді справи № 6-39цс13 від 29 травня 2013 року: «Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідач не виконав своїх зобовязань, щодо повернення коштів яки належать позивачки, таким чином, позивачка має право на вимогу стягнення з відповідача трьох відсотків річних за невиконання грошового зобовязання.

Отже, сукупність доказів, щодо заборгованості відповідоча перед позивачем в межах виконання умов договору, яки свідчать про невиконання умов договору з боку відповідоча з урахуванням наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідоча, який відповідачем не спростовано, відповідно до вказаних норм закону є підставою для задоволення вимог.

Керуючись ст.11, 15, 62,81, 169, 203, 213, 215, 226, ЦПК України,

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» про стягнення сум у невиконання договірних зобовязань. Задовольнити повністю.

Стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», м.Дніпропетровськ р/р 3111, МФО 305299, на користь ОСОБА_1 заборгованість за депозитним договором суму 97440грн., відсотки за користування депозитними коштами у сумі 1201грн., три відсотки річних у невиконання зобовязань у сумі 330грн., загальну суму 98971(девяносто вісім тисяч девятсот сімдесят одна)грн., на користь держави судовий збір 989,71грн. а всього стягнути 99960(девяносто девять тисяч девятсот шістдесят)грн. 71коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня його проголошення або отримання копії рішення особами, які беруть участь у справі але не були присутні у судовому засіданні.

Суддя: В.М.Євтіфієв