АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/854/16
Справа № 646/9813/15-ц Головуючий 1 інст. - Міндарьова М.Ю.
Категорія: договірні Доповідач - Трішкова І.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Трішкової І.Ю.,

суддів: Кірсанової Л.І., Гуцал Л.В.,

за участю секретаря - Гребенщикової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання розписки недійсною,

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом про визнання розписки від26.06.2012 року недійсною, посилаючись на те, що дана розписка була написана ним на прохання відповідача за для підписання останнім акту звірки взаємних розрахунків між ПП «Сєнтябрь» та ПСК «Прогрес», директором якого був відповідач, при цьому гроші, зазначені в оспорюваній розписці, ним у ОСОБА_1 не брались.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив суд застосувати строки позовної давності, оскільки оспорювана розписка була написана в червні 2012 року, а з позовом позивач звернувся в серпні 2015 року - після спливу трьох років, а також зазначив, що отримання грошей за договором позики не може підтверджуватися показами свідків і позивачем обрано невірний спосіб захисту.

Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 19 листопада 2015 року позов задоволений. Визнана недійсною розписка від 26.06.2012 року, яка видана ОСОБА_2 ОСОБА_1, на суму 200000 грн..

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що суд неправильно застосував норми матеріального права; неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, у зв'язку з чим прийняте судом рішення є незаконним.

Судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позові вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами по справі як фізичними особами не існує взаємовідносин, що виникають між сторонами на підставі договору позики, відповідно до ст. 1046 ЦК України і які можуть посвідчуватися розпискою.

Розписка від 26.06.2012 року, на думку суду, була складена позивачем з мотивів врегулювання взаєморозрахунків між юридичними особами (ПП «Сєнтябрь» та ПСК «Прогрес»), а не як підтвердження договору позики між фізичними особами (сторонами по справі), а тому визнана недійсною.

З висновками суду першої інстанції судова колегія не погоджується, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального права та не відповідають обставинам справи.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу у розмірі 200000 грн., надавши, як доказ існування договору займу - розписку, написану відповідачем.

ОСОБА_2 звернувся до Червонозаводського районного суду м.Харкова з позовом, в якому просив визнати недійсною вказану розписку посилаючись на те, що дана розписка була написана ним на прохання відповідача за для підписання останнім акту звірки взаємних розрахунків між ПП «Сєнтябрь» та ПСК «Прогрес», директором якого був відповідач, при цьому гроші зазначені в оспорюваній розписці ним у ОСОБА_1 не брались.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, розписка або інший борговий документ, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми є лише документом, який підтверджує укладання договору позики.

Сам договір позики ОСОБА_2 не просить визнати недійсним.

Законодавець передбачає оспорювання договору позики. Але у статті 1051 ЦК України зазначено, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може грунтуватись на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником.

Суд першої інстанції не звернув увагу на вказані вимоги закону і всупереч положенням ст.59 ЦПК України обгрунтував своє рішення про визнання розписки недійсною на підставі пояснень свідків.

Інших доказів щодо неотримання коштів від ОСОБА_1 позивач не надав.

Також не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що спірну розписку він писав у зв'язку з існуючими між сторонами господарськими відносинами.

Відповідач ОСОБА_1 надав суду копії господарських документів, з яких не вбачається, що ОСОБА_2 був стороною господарських взаємовідносин між ПП "Сєнтябрь" та ПСК "Прогрес". Крім того, надані документи не доводять необхідності написання з боку ОСОБА_2 спірної розписки.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що у суду першої інстанції не було жодних доказів, які б підтверджували доводи позивача про недійсність розписки, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст..ст. 303,307,309, 314,319 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2015 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Рішення судової колегії набирає чинності негайно, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий: І.Ю. Трішкова

Судді: Л.В. Гуцал

Л.І. Кірсанова