У Х В А Л А

іменем україни

02 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Гончара В. П., Остапчука Д. О.,

Дербенцевої Т.П., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк»), посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору від 17 червня 2008 року б/н, звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з відповідача 12 035 грн 35 коп. заборгованості за вказаним договором та судові витрати.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Акцент-Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що оскільки строк дії кредитного договору закінчився, а вся кредитна заборгованість стягнута заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2012 року у справі № 2-3513/12, то нарахування процентів за користування кредитними коштами, пені та комісії поза межами визначеного сторонами строку дії договору є безпідставним. У зв'язку з невиконанням відповідачем вказаного судового рішення кредитор вправі ставити питання про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, але такі вимоги позивач не заявляв.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 17 червня 2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Акцент-Банк» було укладено договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3 тис. грн зі сплатою позичальником відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % рік на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячна комісія - 3,5 %, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2012 року у справі № 2-3513/12 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Акцент-Банк» 14 524 грн 44 коп. заборгованості за вказаним договором, розрахованої станом на 03 жовтня 2011 року.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що у зв'язку із невиконанням вказаного судового рішення станом на 30 березня 2015 року виникла кредитна заборгованість у розмірі 25 510 грн 49 коп., яка складається із: 3 тис. грн заборгованості за тілом кредиту, 14 160 грн 49 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, 8 350 грн заборгованості з пені та комісії, яку з вирахуванням суми заборгованості у розмірі 14 524 грн 44 коп., стягнутої заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2012 року у справі № 2-3513/12, позивач просив стягнути на свою користь, а також відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг просив стягнути штрафи - 500 грн фіксована частина та 549 грн 30 коп. процентна складова.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповіднодо ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15 та за змістом ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

У той же час, вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, на порушення приписів ст. ст. 212-214 ЦПК України суд, не визначившись із характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягає застосуванню, на зазначене уваги не звернув, належної оцінки умовам кредитного договору не надав, не з'ясував, який порядок та розмір процентів було визначено договором та які саме штрафні санкції передбачені договором за неналежне виконання його умов.

Крім того, суди не перевірили, чи можуть бути обставини, які свідчать про невиконання відповідачем судового рішення про стягнення з боржника кредитної заборгованості бути підставою для стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, з огляду на те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

При з'ясуванні даного питання судам необхідно врахувати висновки, викладені у правовій позиції постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, які за змістом ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

З огляду на зазначене висновки судів про відмову в задоволенні позову з наведених у судових рішеннях підстав є передчасними.

Порушення судами при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалені судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу вимог ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. П. Гончар

Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко