Справа№ 328/4196/16-ц
УХВАЛА

іменем України

06 грудня 2016 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: Гавілей М.М.

при секретарі: Корольковій К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву судді Гавілей М.М. про самовідвід, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за відступ від ідеальної частки в спільному майні.

До вирішення питання про відкриття провадження у справі суддею Гавілей М.М. заявлений самовідвід для забезпечення повного, об'єктивного та неупередженого розгляду справи, оскільки представником позивача є адвокат ОСОБА_3, яка є її представником в усіх державних органах, підприємствах, установах незалежно від форми власності, в апеляційному суді Запорізької області у справі за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області до неї за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Токмацького районного суду Запорізької області, Токмацької міської ради Запорізької області, ОСОБА_4, Запорізької обласної державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Зважаючи на викладене, суддя дійшла висновку за необхідне заявити самовідвід у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 20 ЦПК України, з метою уникнення у сторін сумнівів в її безсторонності, а отже і об'єктивності, для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

Позивач та його представник, відповідач в судове засідання не зявилися, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду заяви.

Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦПК України за наявності підстав, зазначених у статтях 20, 21 і 22 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов'язані заявити самовідвід.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦПК України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим до початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) стало відомо після початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами .

У відповідності до інформаційного листа № 10-72/0/4-13 від 16.01.2013 року, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обов'язок судді заявити вмотивований самовідвід визначено частиною першою статті 23 ЦПК. На відміну від вирішення заяви про відвід (стаття 24 ЦПК) у ЦПК не визначено процедури подання та вирішення заяви про самовідвід у разі подання такої заяви суддею-доповідачем до початку розгляду справи.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснено, що з метою уникнення сумніву в об'єктивності та неупередженості судді питання про його самовідвід може бути вирішено до відкриття провадження у справі, якщо із матеріалів справи, що передана судді-доповідачу, убачається наявність підстав для самовідводу, передбачених статтями 20, 21 ЦПК.

Отже, з урахуванням принципу цивільного процесуального права - процесуальної економії (звільнення від невиправданих формальностей і процедур) - питання про самовідвід судді може бути вирішено до відкриття провадження у справі, як шляхом постановлення ухвали про самовідвід судді, якому розподілено справу для розгляду, так і шляхом подання відповідної заяви. Після цього справа підлягає повторному автоматичному розподілу без участі цього судді (стаття 25 ЦПК).

Тобто з врахуванням, даного листа-роз'яснення вбачається обов'язок судді заявити самовідвід та з метою економії терміну розгляду справи, питання про самовідвід може бути вирішено до відкриття провадження та призначення справи до розгляду.

Підстави для відводу судді визначено ст. ст. 20, 21 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 п.4 ст. 20 ЦПК України, суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо: є інші обставини, які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини у відповідній частині передбачає: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи…незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру…».

Вимога «безсторонності», згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Білуха проти України», «Салов проти України», «Мироненко і Мартенко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий -у з'ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

Згідно п.п. 1.1, 1.2, 1.4, 1.5, 1.6, 2.1, 2.2, 2.3 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від стороннього впливу, спонукання, тиску, загроз чи втручання, прямого чи опосередкованого, що здійснюється з будь-якої сторони та з будь-якою метою. Суддя дотримується незалежної позиції як щодо суспільства в цілому, так і щодо конкретних сторін судової справи, у якій він повинен винести рішення. У тих випадках, коли рішення у справі має бути прийняте суддею одноособово, він діє незалежно від своїх колег по суду. Суддя відстоює та підтримує гарантії виконання суддями своїх обов'язків з метою збереження та підвищення інституціональної та оперативної відповідальності суддів. Суддя виявляє та підтримує високі стандарти поведінки суддів з метою укріплення суспільної довіри до судових органів, що має першочергове значення для підтримки незалежності судових органів. При виконанні своїх обов'язків суддя вільний від будь-яких схильностей, упередженості чи забобонів. Поведінка судді в процесі засідання та за стінами суду має сприяти підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі до об'єктивності суддів та судових органів. Суддя по можливості обмежує себе у здійсненні дій, що можуть стати приводом для позбавлення його права брати участь у судовому засіданні та виносити рішення у справах.

Відповідно до п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету ОСОБА_5 Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від любих звязків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного звязку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи.

Отже, суддя Гавілей М.М. заявивши самовідвід у даній справі виконав свій процесуальний обовязок щодо достатнього гарантування громадянам і суспільству доступу та здійснення неупередженого і обєктивного правосуддя, тобто: з виключенням всіх можливих обставин, які можуть викликати сумніви в обєктивності та упередженості судді, в тому числі наведене також є добросовісним наміром судді сприянню розгляду справи у розумні строки.

За цих конкретних обставин, з метою зняття у сторін будь-яких сумнівів в об'єктивності та неупередженості судді при розгляді даної справи, запобігання нарікань на необ'єктивність та неупередженість головуючого судді, а також звинувачень у заінтересованості результатів розгляду справи, запобігання конфліктних ситуацій, які ставлять під сумнів можливу неупередженість головуючого судді та для прискорення подальшого розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про задоволення самовідводу головуючому судді Гавілей М.М.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 20, 23, 24 ЦПК України, суд - УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву судді Гавілей М.М. про самовідвід від участі в розгляді справи за позовом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 вікторовича до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за відступ від ідеальної частки в спільному майні.

Справу передати до канцелярії суду для передачі іншому судді, визначеному в порядку ст.11-1 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: