Справа № 367/661/16-ц Головуючий у І інстанції Мікулін А. В.
Провадження № 22-ц/780/5353/16 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 23 24.11.2016
УХВАЛА

Іменем України

24 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді : Матвієнко Ю.О.,

суддів: Волохова Л.А., Мельника Я.С.,

при секретарі: Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 про повернення авансового платежу та стягнення коштів за неякісні послуги,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь 49 680 грн. у рахунок повернення авансового платежу, та стягнути з ОСОБА_4 на свою користь 24 840 грн., сплачених за договором про надання інформаційно-консультаційних послуг, а також стягнути з відповідачів понесені нею по справі витрати на правову допомогу та сплату судового збору.

Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що ОСОБА_3 є власником ? частини житлового будинку АДРЕСА_1. 29.03.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено попередній договір №21, згідно якого вони зобов'язалися до 01.10.2015 року укласти договір купівлі - продажу належної відповідачу частини будинку. При укладенні договору ОСОБА_2 сплатила ОСОБА_3 кошти в рахунок майбутнього платежу в сумі 49 680 грн.

Оскільки в подальшому з»ясувалося, що інформація про стан будинку не відповідає дійсності, позивач ОСОБА_2 відмовилась від укладення договору купівлі - продажу частини будинку, однак повернути сплачену нею відповідно до попереднього договору №21 грошову суму відповідач ОСОБА_3 відмовився.

Відповідач ОСОБА_4, з яким позивач ОСОБА_2 уклала договір про надання інформаційно-консультаційних послуг, фактично ніякої роботи за договором не виконав, а надані ним послуги є неякісними, в зв»язку з чим позивач просила стягнути з нього на свою користь сплачені нею за договором кошти у розмірі 24 840,00 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 16 серпня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 безпідставно набуті кошти в розмірі 49 680,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 496,80 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали на нього апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду в частині відмови в задоволенні її позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення її позовних вимог до ФОП ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, а також стягнення з відповідачів на її користь понесених по справі судових витрат.

Відповідач ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, в апеляційній скарзі просив скасувати рішення суду та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до нього в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_3, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду є законним, якщо суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення є обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.03.2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали попередній договір купівлі-продажу будинку №21, предметом якого є угода сторін, відповідно до якої Продавець зобов»язується продати, а Покупець придбати частину будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно п. 2.1. попереднього договору сторони досягли згоди про намір укласти договір купівлі-продажу об'єкта нерухомості до 01.10.2015 року, тому з метою забезпечення укладення основного договору, в момент підписання попереднього договору покупець ОСОБА_2 передала, а продавець ОСОБА_3 прийняв гарантійну суму в розмірі 2 000,00 дол. США.

Також встановлено, що 29.03.2015 року ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_4 уклали договір про надання інформаційно-консультаційних послуг №21, відповідно до умов якого Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов»язання по виконанню інформаційно-консультаційного обслуговування Замовника, яке полягає в наданні інформації по об»єктам нерухомості з технічними характеристиками, які відповідають вказівкам Замовника. Згідно п. 8.1.1. вищевказаного договору сума авансового платежу виконавцю ФОП ОСОБА_4 складає 1 000,00 дол. США, що і було сплачено ОСОБА_2

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його доведеності в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 безпідставно набутих коштів, з чим погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише з формальних міркувань.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 635 ЦК України передбачено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Також даною статтею встановлено, що зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

У відповідності до ч. 1ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

З огляду на те, що при укладенні 29 березня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 попереднього договору про придбання в майбутньому частини будинку, сторонами не були додержані вимоги закону про його нотаріальне посвідчення, такий договір є нікчемним, а відтак ніяких прав і обов'язків за вказаним договором у сторін не виникло і кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Враховуючи викладене, колегією суддів доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 з приводу дійсності укладеного між сторонами попереднього договору купівлі - продажу будинку відхиляються, як недоведені та необґрунтовані.

Висновок суду першої інстанції про можливість застосування до спірних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України та стягнення безпідставно набутих коштів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в розмірі 49 680,00 грн.є законним та обґрунтованим.

Правильним є і висновок суду про відмову у стягненні на користь позивача витрат на правову допомогу, а доводи, викладені з цього приводу в апеляційній скарзі ОСОБА_2, до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки були предметом розгляду в суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують.

Законним і обґрунтованим також є висновок суду про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_2, заявлених до ФОП ОСОБА_4, оскільки в порушення вимог ст. 60 ЦПК України позивачем не надано доказів на підтвердження ненадання їй відповідачем інформаційно-консультаційних послуг або надання їх неналежної якості відповідно до умов укладеного між сторонами 29.03.2015 року договору, правомірність якого презюмується згідно ст.204 ЦК України, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доводів, які б спростували законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційні скарги позивача та відповідача не містять.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2та ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: