Номер провадження: 22-ц/785/2939/16
Головуючий у першій інстанції Фабіжевський С. А.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Процик М.В., Калараш А.А.,

за участю секретаря - Полякової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони державного підприємства «Одеська залізниця», Державного підприємства «Одеська залізниця», третя особа - начальник Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони державного підприємства «Одеська залізниця» Опенкін Олег Володимирович, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за апеляційними скаргами публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», як правонаступника Державного підприємства «Одеська залізниця», та начальника Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони державного підприємства «Одеська залізниця» Опенкіна Олега Володимировича на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24 січня 2016 року,

встановила:

У березні 2015 р. ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив: 1) поновити його на посаді старшого стрільця стрілецької команди ст. Котовськ Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони; 2) стягнути з Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу по дату ухвалення рішення; 3) стягнути з Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони відшкодування моральної шкоди у розмірі - 10 000,00 грн..

Свої вимоги ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що з 13.06.1995 р. працює у відповідача. Наказом начальника Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони (далі - Загін) № 44 від 02.03.2015 р. його було звільнено з роботи за п. 7 ст. 40 КЗпП України, за появу на роботі у нетверезому стані.

Звільнення з посади старшого стрільця стрілецької команди станції Котовськ за п. 7 ст. 40 КЗпП України вважає незаконним: - 12.02.2015 р. у нього був вихідний день. Наказ про його залучення до роботи у вихідний день не видавався; - 12.02.2015 р. він був присутній на конференції в м. Одесі як член профспілкового комітету загону; - не був присутній на засіданні профспілкового комітету під час надання згоди на його звільнення; - він є членом профспілкового комітету, а тому для звільнення ще необхідна згода вищестоящого профспілкового комітету; - дійсною причиною його звільнення є упереджене відношення адміністрації до нього.

Незаконним звільненням йому завдано моральної шкоди, яка полягає у: - втраті душевного спокою; - значних переживаннях та хвилюваннях; - порушенні звичайного ритму його життя, додаткових зусиллях для його відновлення; - розповсюдження на підприємстві відомостей про його звільнення. Відшкодування моральної шкоди становить - 10 000,00 грн..

Під час розгляду справи, ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 29.04.2015 р., до участі у справі у якості співвідповідача залучено державне підприємство «Одеська залізниця».

Позивач у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити його за вказаних у ньому підстав.

Представник відповідачів у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Посилався на те, що Перший Одеський загін відомчої воєнізованої охорони не є юридичної особою, а є відокремленим структурним підрозділом ДП «Одеська залізниця», а тому не є належним відповідачем по справі. Позивач проігнорував своє право звернення до КТС підприємства для вирішення трудового спору. Звільнення відбулося на підставі достеменно встановленого факту перебування позивача 12.02.2015 р. у стані алкогольного сп'яніння, в обідній час, у період його знаходження у відрядженні.

Третя особа - начальник Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони державного підприємства «Одеська залізниця» Опенкін О.В. у судове засідання не з'явився. Про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причини неявки не повідомив, заяв та клопотань не надав.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 14.01.2016 р. позов ОСОБА_4 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_4 на посаді старшого стрільця стрілецької команди станції Котовськ Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони. Стягнуто з Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.03.2015 р. по 14.01.2015 р. у сумі - 40 532,41 грн.. Стягнуто з Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони на користь держави судовий збір у сумі - 551,20 грн..

В порядку ст. 237 КЗпП України накладено на Опенкіна О.В обов'язок відшкодувати Першому Одеському загону відомчої воєнізованої охорони шкоду, заподіяну у підсумку незаконного звільнення ОСОБА_4.

В частині поновлення на роботі та сплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах платежу за один місяць допущено негайне виконання рішення суду.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Третя особа - начальник Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони ДП «Одеська залізниця» Опенкін О.В. та ПАТ «Українська залізниця», правонаступник ДП «Одеська залізниця», в апеляційних скаргах просять рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4. Посилаються на те, що рішення ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представники апелянтів у судовому засіданні підтримали викладені в апеляційних скаргах доводи та вимоги.

ОСОБА_4 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав. У судовому засіданні вважав необхідним скарги відхилити, рішення суду залишити без змін. Посилався на необґрунтованість скарг. Пояснив, що 12.02.2015 р. він не знаходився на роботі. Він був присутнім на конференції трудового колективу про підсумки дотримання колективного договору за 2014 р., як представник профспілкової організації. Спиртних напоїв на робочому місті не вживав, на робочому місті у нетверезому стані не з'являвся.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції про відмову в задоволення позовних вимог про стягнення відшкодування моральної шкоди ОСОБА_4 не оскаржив, а тому в цій частині в апеляційному порядку не перевіряється (ст. 303 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів, вважає, що рішення суду в повній мірі зазначеним вимогам законодавства не відповідає.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що 12.02.2015 р. позивач, як член профспілкового комітету був направлений до м. Одеси для участі у конференції трудового колективу Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони. Вживання алкогольних напоїв відбулося після закінчення конференції, а тому не можна звинувачувати позивача у появі в нетверезому стані на робочому місці (роботі). Важкість заподіяного позивачем вчинку не відповідає застосованій до нього суворій мірі стягнення, оскільки відсутні негативні наслідки вчинення правопорушення, останній тривалий час працює на підприємстві, позитивно характеризується. Є членом профспілкового комітету. При звільненні не було отримано згоду вищестоящого виборного органу профспілки (а. с. 144 - 145).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про існування між сторонами трудових правовідносин з розірвання трудового договору з працівником за ініціативою власника або уповноваженого ним органу, необхідність поновлення позивача на роботі, стягнення на його користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам ст. ст. 40, 235 КЗпП України, ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213, 214 ЦПК України. Доводи апеляційних скарг в цій частині є необґрунтованими.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до наказу № 413 від 13.06.1995 р. (а. с. 5, 68) ОСОБА_4 був прийнятий на роботу до Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони на посаду стрільця стрілецької команди станції Котовськ Одеської залізниці. Відповідно до записів у трудовий книжці (а. с. 5) 01.10.2014 р. ОСОБА_4 був переведений на посаду старшого стрільця Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони на посаду стрільця стрілецької команди станції Котовськ.

З листа Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони від 15.09.2014 р. (а. с. 12) вбачається, що ОСОБА_4 є членом профспілкового комітету Одеського загону відомчої воєнізованої охорони.

Відповідно до довідки первинної профспілкової організації Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони Одеської залізниці (а. с. 76) ОСОБА_4 є профгрупоргом Котовської стрілецької команди, входить до складу виборного профспілкового органу - профспілкового комітету Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони Одеської залізниці.

Наказом від 11.02.2015 р. № НОР-03/79 (а. с. 36) ОСОБА_4 був відряджений 12.02.2015 р. на конференцію трудового колективу Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони по виконанню колективного договору за 2014 р..

Відповідно до довідки Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони від 18.05.2015 р. вихідний № НОРЮ-НОР-05/816 (а. с. 71) 12.02.2015 р. у штабі Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони з 9 год. 00 хв. до 11 год. 00 хв. відбувались збори трудового колективу у відповідності до наказу № НОР-03/79 від 11.02.2015 р. «Про відрядження особового складу загону». Після проведення зборів трудового колективу об 11 год. 00 хв. в приміщенні Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони відбулися збори профкому, на яких були присутні профгрупорги профспілкової організації загону.

Згідно постанови Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25.03.2015 р. (а. с. 58 - 59) встановлено, що постановою від 19.02.2015 р., винесеною заступником начальника лінійного відділу на станції Одеса-Головна, ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 178 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі - 85,00 грн., за те, що останній 12.02.2015 р., об 15 год. 00 хв., знаходився на території станції Одеса-Застава у нетверезому вигляді. Доказів скасування постанови Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25.03.2015 р. суду не надано.

Частинами 3, 4 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Обставини щодо знаходження ОСОБА_4 у стані алкогольного сп'яніння також підтверджується світлинами (а. с. 61 - 64), актами, пояснювальними записками та рапортами працівників Одеської залізниці (а. с. 40 - 49), листом УМВС України на Одеській залізниці від 18.02.2015 р. (а. с. 38).

Відповідно до протоколу медогляду від 12.02.2015 р. (а. с. 50 - 51), проведеного о 18 год. 20 хв., ОСОБА_4 знаходився в стані алкогольного сп'яніння.

Згідно протоколу № 88 від 16.02.2015 р. засідання профкому профспілкової організації відомчої воєнізованої охорони останній дав згоду на звільнення ОСОБА_4 з роботи за п. 7 ст. 40 КЗпП України.

Наказом № 44-ос від 02.03.2015 р. (а. с. 6, 67) ОСОБА_4 з 02.03.2015 р. був звільнений з роботи на посаді старшого стрільця стрілецької команди на станції Котовськ на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36, ст. 40 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку появи на роботі працівника в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння.

Оскільки підставою для звільнення з роботи за п. 7 ст. 40 КЗпП України є поява працівника в нетверезому стані на роботі (на робочому місці, в робочий час), виходячи з того, що ОСОБА_4 був відряджений на конференцію трудового колективу загону, не може бути підставою для звільнення з роботи за п. 7 ст. 40 КЗпП України його поява в нетверезому стані після проведення конференції трудового колективу та зборів профкому на залізничних коліях, напроти приміщення штабу приміщення Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони.

Виходячи з встановленого, колегією суддів не приймаються до уваги доводи апелянтів про те, що ОСОБА_4 відповідно до наказу 12.02.2015 р. знаходився у відрядженні на конференції трудового колективу, йому оплачено відрядні за весь робочий день. ОСОБА_4 був відряджений не для виконання роботи за трудовим договором в іншому, визначеному адміністрацією підприємства робочому місці, за своєю посадою, а як представник трудового колективу стрілецької команди станції Котовськ Одеської залізниці для участі у конференції трудового колективу загону.

Відповідно до ст. 119 КЗпП України, на час виконання громадських обов'язків працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку

Статтею 245 КЗпП України передбачено, що працівники мають право брати участь в управлінні підприємствами, установами, організаціями через загальні збори (конференції), професійні спілки, які діють у трудових колективах.

Судом першої інстанції правильно визначено загальний розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, з часу незаконного звільнення по дату ухвалення судом рішення у сумі - 40 532,41 грн., відповідно до наданої відповідачем довідки про середню заробітну плату позивача (а. с. 70).

Оскільки справляння і сплата податків є відповідним обов'язком роботодавця та працівника, вказаний розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу визначений без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов'язкових платежів, які підлягають утриманню при виплаті середнього заробітку.

Розрахунок суду про визначення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу колегію суддів перевірений, визнаний правильним. Апеляційна скарга не містить доводів щодо невірності визначення розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Водночас не можна погодитись з висновками суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони та накладення в порядку ст. 237 КЗпП України на Опенкіна О.В обов'язку відшкодувати Першому Одеському загону відомчої воєнізованої охорони шкоду, заподіяну незаконним звільненням ОСОБА_4.

Відповідно до Положення про Перший Одеський загін відомчої воєнізованої охорони ДП «Одеська залізниця», останній є відокремленим структурним підрозділом (п. 1.1). Може виступати позивачем та відповідачем у суді тільки на підставі довіреності, виданої начальником залізниці (п. 1.9).

Статтею 80 ЦК України передбачено, що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Відповідно до матеріалів справи на підставі державного підприємства «Одеська залізниця» та інших державних підприємств та установ залізничного транспорту загального користування утворене публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (а. с. 185 - 196), запис про яке, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, було внесено до вказаного реєстру - 21.10.2015 р. (а. с. 197). Таким чином, на час звільнення юридичною особою та належним відповідачем по справі було - ДП «Одеська залізниця», яке було залучено до участі у справі в якості співвідповідача ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 29.04.2015 р. (а. с. 78 - 78 зворотня сторона).

На час ухвалення рішення судом першої інстанції та апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції правонаступником ДП «Одеська залізниця» є - ПАТ «Українська залізниця», за апеляційною скаргою якого було відкрито апеляційне провадження. Таким чином, обов'язок сплатити ОСОБА_4 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу необхідно покласти не на Перший Одеський загін відомчої воєнізованої охорони, а саме на ПАТ «Українська залізниця», як правонаступника ДП «Одеська залізниця».

Статтею 237 КЗпП України передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні працівника, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення здійснено з порушенням закону.

За правилами, передбаченим ст. ст. 15, 20 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Право на захист особа здійснює на свій розсуд

Відповідно до ст. ст. 3, 15 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних права, свобод чи інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, із трудових відносин.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок суду про накладення в порядку ст. 237 КЗпП України на Опенкіна О.В обов'язку відшкодувати Першому Одеському загону відомчої воєнізованої охорони шкоду, заподіяну незаконним звільненням ОСОБА_4, є передчасним, оскільки підприємство з відповідним позовом до суду не зверталося.

Доводи апелянтів щодо відсутності правових підстав для стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони, накладення в порядку ст. 237 КЗпП України на Опенкіна О.В обов'язку відшкодувати Першому Одеському загону відомчої воєнізованої охорони шкоду, заподіяну незаконним звільненням ОСОБА_4 є обґрунтованими.

Таким чином, апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Ураховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення останнім вищезазначених норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4. Поновити ОСОБА_4 на роботі на посаді старшого стрільця стрілецької команди станції Котовськ Першого Одеського загоні відомчої воєнізованої охорони державного підприємства «Одеська залізниця», правонаступником якого є - ПАТ «Українська залізниця». Стягнути з ДП «Одеська залізниця», правонаступником якого є ПАТ «Українська залізниця», на користь ОСОБА_4 (номер картки фізичної особи-платника податків -) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.03.2015 року по 14.01.2016 року у розмірі - 40 532,41 грн.. В решті позову необхідно відмовити.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України, оскільки ОСОБА_4 звільнений від сплати судового збору, з ДП «Одеська залізниця», правонаступником якого є - ПАТ «Українська залізниця», необхідно стягнути судовий збір у сумі - 648,92 грн. = 405,32 грн. (вимоги майнового характеру) + 243,60 грн. (вимоги немайнового характеру).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційні скарги публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», як правонаступника Державного підприємства «Одеська залізниця», та начальника Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони державного підприємства «Одеська залізниця» Опенкіна Олега Володимировича - задовольнити частково.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24 січня 2016 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 до Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони державного підприємства «Одеська залізниця», Державного підприємства «Одеська залізниця», третя особа - начальник Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони державного підприємства «Одеська залізниця» Опенкін Олег Володимирович, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_4 на роботі на посаді старшого стрільця стрілецької команди станції Котовськ Першого Одеського загоні відомчої воєнізованої охорони державного підприємства «Одеська залізниця».

Стягнути з Державного підприємства «Одеська залізниця», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», на користь ОСОБА_4 (номер картки фізичної особи-платника податків - ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 березня 2015 року по 14 січня 2016 року у розмірі - 40 532 (сорок тисяч п'ятсот тридцять дві) грн. 41 коп..

В решті позову - відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Одеська залізниця» в дохід держави судовий збір у сумі - 648 (шістсот сорок вісім) грн. 92 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: М. В. Процик

А. А. Калараш