АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1251/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_9 про визнання права власності на квартиру ,-

в с т а н о в и л а :

18 лютого 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_9 про визнання права власності на квартиру, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_8 є її сином, який взяв у неї в борг на придбання квартири, грошові кошти в сумі 17600 євро, 11000 доларів США та 150000 російських рублів, про що, 10 березня 2012 року, написав розписку. В даній розписці відповідач ОСОБА_8 зазначає, що зобовязується повернути дані кошти або віддати придбану квартиру в рахунок боргу.

Позивач вказує у позові, що 23 березня 2012 року згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_8 придбав квартиру АДРЕСА_1 (вул. ОСОБА_10) у м. Черкаси за 217000 грн. Позивач ОСОБА_6 посилається, що між нею та її сином ОСОБА_8 була усна домовленість про те, що вказані кошти він поверне на протязі трьох років з моменту укладення розписки, які не повернув. Крім того, в провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебуває справа № 711/8594/2015 за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9, третя особа: ОСОБА_6 про встановлення факту припинення шлюбних відносин та окремого проживання і визнання права власності на квартиру. Проте, зазначає позивач, на момент передачі коштів сину ОСОБА_8 вона вважала, що він не був одружений. Тому ОСОБА_6 звернулася до суду із даним позовом та просила визнати за нею, ОСОБА_6 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про визнання права власності на квартиру відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_6 ОСОБА_7 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 березня 2016 року та винести нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_8, представників позивача та відповідача, третьої особи, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір позики грошових коштів сам по собі не передбачає права позикодавця вимагати передачі йому замість грошей нерухомого майна, яке належить позичальнику, у власність.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає, що висновки суду першої інстанції є вірними, такими що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно вимог до ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні 10 березня 2012 року ОСОБА_8 написав розписку, зі змісту якої вбачається, що він взяв у борг на купівлю квартири у своєї матері ОСОБА_6 17600 євро, 11000 дол. США та 150000 рублів, які зобовязався повернути або віддати куплену квартиру.

Згідно договору купівлі - продажу квартири від 23 березня 2012 року ОСОБА_8 є власником квартири № 26, що знаходиться в м. Черкаси по вул. Енгельса, буд. № 7.

Звернувшись до суду з даним позовом, ОСОБА_6 просила суд визнати за нею право власності на квартиру в м. Черкаси по вул.Енгельса ( ОСОБА_10), 7, кв. 26., посилаючись на боргову розписку свого сина ОСОБА_8, який не повернув їй борг, оскільки брав кошти на придбання квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. ч. 1 та 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Виконання зобовязання може забезпечуватися заставою (ч.1 статті 546 ЦК України).

Згідно ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобовязання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ст. 577 ЦК України договір застави нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

В свою чергу, відповідно до принципу диспозитивності (ст. 11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб із зазначених ними підстав та в межах заявлених ними вимог (ст. 31 ЦПК України).

Із позовної заяви ОСОБА_6 та її апеляційної скарги вбачається, що вона просить суд визнати за нею право власності на належну відповідачу ОСОБА_8 квартиру, яка знаходиться в АДРЕСА_3, однак сторонами не надано суду ні першої, ні апеляційної інстанції доказів, що між ними було укладено договір застави вказаної квартири, посвідчений нотаріально. Представник позивача підтвердила, що такий договір укладений усно і нотаріально не був посвідчений між сторонами.

Доводи апелянта на те, що вона не була юридично обізнана і не знала про нотаріальне посвідчення договору застави не можуть бути задоволені, оскільки спростовуються вимогами чинного законодавства.

З позовними вимогами щодо повернення коштів згідно боргової розписки позивач ОСОБА_6 до відповідача не зверталась, тому судом вони і не вирішувались, оскільки позивач не просила суд стягнути кошти.

Як вбачається із матеріалів справи між сторонами відсутній спір, оскільки відповідач визнав позовні вимоги позивача, однак судом вірно не прийнято до уваги визнання позову, оскільки таке визнання суперечить вимогам закону.

Колегія суддів вважає, що за таких обставин у сторін є можливість добровільно вирішити питання щодо повернення коштів та переоформлення права власності на квартиру.

Інших доводів, які б спростовували рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Обовязок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Посилання апелянта, що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених у ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_9 про визнання права власності на квартиру залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :