Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"29" лютого 2016 р. 145/1112/15-ц

2/145/39/2016

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Мазурчака А. Г. ,

при секретарі Віценко К.А.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Тиврів цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на об'єкт нерухомості,

встановив:

ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, який укладений між ним та ОСОБА_2 та визнати за ним право власності на житловий будинок літ. «А» з прибудовою «а», загальною площею 101.7 кв.м, житловою площею 56,4 кв.м, погріб «П/а», фундамент «Ф», фундамент «ф1», сарай «3/5Б», гараж «2/5Б», фундамент «ф2», сарай «б», вбиральню «В», колодязь №1, що знаходяться за в с.Кліщів Тиврівського району Вінницької області, вул. Польова, №1, загальною вартістю 91210,76 грн., мотивуючи тим, що 01.07.2014 року вони з ОСОБА_2, досягнувши згоди, підписали попередній договір купівлі -продажу земельної ділянки і всієї нерухомості на ній.

Для підтвердження належності ОСОБА_2І предмету договору останній надав Державний акт на право постійного користування землею та технічний паспорт з правовстановлюючими документами на житловий будинок .

Він за дане майно розрахувався в повному обсязі до 31.08.2015 року, підтвердженням чого є нотаріально завірена заява ОСОБА_2І від 21.01.2015 року, в якій зазначено, що умови договору від 01.07.2014 року ОСОБА_5 виконав в повному обсязі. Крім того, ОСОБА_2 29.07.2014 року надав довіреність, але 30.05.2015 року він її скасував та ухиляється від нотаріального оформлення договору.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав, просить його задоволити з підстав, викладених у заяві, а також пояснив, що договір купівлі-продажу спірного майна було укладено сторонами в усній формі 21.01.2015р. в день повного розрахунку між ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, не заперечує, що позивач за спірне майно з ним розрахувався будівельними матеріалами, що дане майно придбано ним в період шлюбу із ОСОБА_3, згоден повернути позивачу ринкову вартість домоволодіння 91210,76грн. , зазначає, що позивач з ОСОБА_3 також мав розрахуватись.

Представник відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала, мотивуючи тим, що попередній договір є нікчемним, так як нотаріально не посвідчений, предмет договору в ньому чітко не визначений, згоди на продаж спірного майна ОСОБА_3 не давала, коштів за дане майно не отримувала.

Суд, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами договору вимог закону про нотаріальне посвідчення такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Представник позивача стверджує, що 21.01.2015р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в усній формі укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в с. Кліщів Тиврівського району, по вул. Польова, 1, оскільки сторони дійшли згоди усіх істотних умов договору: згідно попереднього договору від 1.06.2014р. ОСОБА_2 та ОСОБА_5 домовились про продаж земельної ділянки та нерухомості на ній за 35000 доларів США і до 21.01.2015р. відбулось повне виконання договору зі сторони ОСОБА_5, посилаючись при цьому на нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_6 від 21.01.2015р., згідно якої всі умови договору від 01.06.2014р. ОСОБА_5 виконав в повному обсязі.

Даних обставин ОСОБА_2 не заперечив і в судовому засіданні.

Проте, спірне домоволодіння було придбано ОСОБА_2 в період шлюбу з ОСОБА_3 і є їх спільним сумісним майном, виходячи з наступного.

12.12.1980р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 ( дошлюбне прізвище ОСОБА_6П.) Росошанською сільською радою Кельменецького району Чернівецької області зареєстровано шлюб, актовий запис 17.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 20.03.2015р. шлюб між ними розірвано.

Свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в с. Кліщів Тиврівського району, по вул. Польова, 1 видано ОСОБА_2 29.04.2010р. №25. Право власності на підставі даного свідоцтва зареєстровано в КП «ВООБТІ» 22.09.2010р. (а.с. 10, 11).

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Проте, нотаріально засвідченої письмової згоди на укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_3 не давала. Будь-яких доказів, що б свідчили про її згоду на укладення такого договору суду не надано.

Визнання даного договору дійсним буде також суперечити положенням ч.1 ст. 321 ЦК України, згідно якого, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Слід також вказати, що відповідно до ст.. 67 СК України дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном.

Однак, частка відповідача ОСОБА_2 у спірному домоволодінні не визначена та в натурі не виділена, порядок користування ним встановлено.

Слід також зазначити, що згідно ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Так як наданий «попередній договір» від 01.06.2014р. не посвідчений в нотаріальному порядку, він є нікчемним і юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю не створює ( ч.1 ст. 216 ЦК України).

В даному договорі також відсутня адреса та повний опис предмета договору, по справі не надано доказів про право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 в с. Кліщів Тиврівського району, по вул. Польова, 1, що ставить під сумнів дійсність досягнення всіх істотних умов договору, зокрема щодо його предмету.

Крім того, за змістом ч. 4 ст. 334 ЦК та ч. 3 ст. 3 Закону України № 1952-IV від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

У п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з цього приводу зазначається, що до державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем.

Враховуючи викладене, підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та визнання права власності на нього за позивачем, не вбачається.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 215, 216, 220, 316, 317, 318, 321, 334, 635, 640, 657 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 65, 67 СК України,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 дійсним, визнання права власності на житловий будинок в с. Кліщів Тиврівського району Вінницької області, вул. Польова, 1, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мазурчак А. Г.