Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1,

суддів Григоренка М.П., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Пиляй І.С.,

з участю представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 12 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 12 лютого 2016 року задоволено: визнано ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком № 147 по вул. Підборці в м. Дубно Рівненської області.

Вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим, ОСОБА_3 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що вона перебувала з позивачем ОСОБА_4 в шлюбі до 22.09.2012р., і саме в період шлюбу був придбаний спірний будинок. Посилається на рішення Дубенського міськрайонного суду від 19.05.2014р., котрим проведено розподіл майна колишнього подружжя, а саме: будинку, надвірних будівель і земельної ділянки між нею та позивачем, яке набрало законної сили та виконане сторонами спору. Додає, що її право власності на 46/100 частин спірного будинку нею зареєстроване в органах державної реєстрації нерухомого майна. Заперечує правомірність посилань позивача на ст. 405 ЦК України та ст. 71, 72 ЖК України як на підставу звернення до суду з даним позовом та стверджує, що з боку позивача обрано неналежний спосіб захисту прав власника частини будинку. Покликаючись на безпідставність висновків суду першої інстанції, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення осіб, що зявились в судове засідання, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Судом встановлено:сторони по справі з 28 лютого 1973 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який припинили 22.09.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-ГЮ № 036424, виданим відділом ДРАЦС Дубенського МУЮ(а.с. 5).

В період шлюбу сторони придбали будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: вул. Підборці, 147 у м. Дубно Рівненської області. Право власності на цей будинок,

__________________________________________________________________________

Справа № 559/3191/15-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_5.

Провадження № 22-ц 787/1002/2016 Суддя-доповідач ОСОБА_1

згідно свідоцтва про право власності від 25.10.2002 року зареєстроване за позивачем ОСОБА_4 (а.с. 6).

Звертаючись до суду із позовом про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, ОСОБА_4 обґрунтовував свої вимоги тим, що відповідачка, будучи зареєстрованою в будинку по вул. Підборці, 147 у м. Дубно Рівненської області, фактично в ньому не проживає, що в свою чергу унеможливлює оформлення ним житлової субсидії та, відповідно, порушує його законні права та інтереси.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачка, з огляду на факт її непроживання в будинку по вул. Підборці, 147 у м. Дубно Рівненської області з 2012 року, втратила право користування даним житловим приміщенням з підстав, предбачених ст. 71, 72 ЖК України.

Проте з таким висновком місцевого суду колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитися з наступних міркувань.

Згідно ст.ст. 71, 72 Житлового Кодексу Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Дані норми житлового законодавства регулюють правовідносини наймача житла та членів його сім"ї, які мають право користуватись житлом.

Як вбачається з рішення Дубенського міськрайонного суду від 19 травня 2014 року у справі № 559/1211/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 проведеноо поділ житлового будинку та земельної ділянки по вул. Підборці, 147 у м. Дубно, який належав сторонам на праві спільної сумісної власності.(а.с. 56).

Рішення набрало законної сили (а.с. 58).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №24790558 від 28.07.2014 р., відповідачка ОСОБА_3 є власником 46/100 житлового будинку по вул. Підборці, 147 в м. Дубно Рівненської області (а.с. 19).

Як вбачається з довідки №1/108-413 від 13.11.2015 р., згідно рішення виконкому Дубенської міської ради від 19.03.2015 р. №117, 46/100 частки житлового будинку по вул. Підборці, 147, що належить ОСОБА_3, присвоєно нову адресу вул. Підборці, 147/1 (а.с. 21).

Позивач є власником 54/100 житлового будинку з надвірними будівлями вул. Підборці, 147 м. Дубно Рівненської області, що підтверджується довідкою Дубенської міської ради №1408-219 від 03.07.2015 р.. Рішення щодо зміни адреси зазначеної частки житлового будинку не приймалось (а.с. 20).

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а відповідно до ч. 1, 2 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Судом безспірно встановлено, що відповідачка є власником частини спірного будинку по вул. Підборці, 147 у м. Дубно Рівненської області, і її право власності, зареєстроване у встановленому законом порядку, є непорушним та охоронюваним законом нарівні із правом власності позивача.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 p., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК).

Право власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Оскільки відповідачка є власником частини будинку, то судом першої інстанції помилково застосовано до спірних правовідносин ст.71,72 ЖК України.

Посилання позивача на порушення його прав відповідачкою не доведені доказами.

У звязку з наведеним, колегія суддів приходить до переконання про безпідставність позовних вимог та вважає висновок місцевого суду про задоволення позовних вимог необґрунтованим.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ зясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, судом не застосовані норми матеріального права, які підлягають до застосування до даних правовідносин, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 12 лютого 2016 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Ковальчук Н.М.

Судді: Гордійчук С.О.

ОСОБА_6