22-ц/775/307/2016(м)
Єдиний унікальний номер 266/1741/15-ц
Номер провадження 22-ц/775/307/2016(м)
Головуючий у 1 інстанції Дзюба М.В.
Доповідач Лопатіна М.Ю.
РІШЕННЯ

Іменем України

27 квітня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.

суддів Ткаченко Т.Б., Принцевської В.П.

при секретарі Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа на стороні позивача: ОСОБА_6, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 січня 2016 року,

в с т а н о в и в:

У травні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з вищезазначеним позовом, який в ході розгляду справи уточнили та в обґрунтування зазначили, що 13 серпня 2014 року на перехресті проспекту Нахімова та вулиці Лавицького в Приморському районі міста Маріуполя на пішохода ОСОБА_7, яка рухалась по проїзній частині проспекту Нахімова, було скоєно наїзд автомобілем ВАЗ 21061 держномер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3, внаслідок чого потерпіла була травмована та померла 24 серпня 2014 року від отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди травм. Власником даного транспортного засобу є відповідач ОСОБА_4, яка за довіреністю від 14 червня 2010 року уповноважила відповідача ОСОБА_5 користуватись та розпоряджатись вказаним автомобілем. З огляду на те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 перед третіми особами за шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки - автомобілем ВАЗ 21061 держномер НОМЕР_1, була застрахована у страховій компанії Акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія» (далі: АТ «Українська охоронно-страхова компанія»), просили стягнути з даної страхової компанії на користь ОСОБА_2 грошові кошти у відшкодування витрат на поховання в сумі 7767 грн., а на користь ОСОБА_1, яка на момент смерті ОСОБА_7 мешкала з нею однією сім'єю, моральну шкоду, спричинену смертю доньки в розмірі 14616 грн. Крім того, з огляду на те, що внаслідок дій водія ОСОБА_3, який здійснював керування джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена смерть ОСОБА_7, чим заподіяна моральна шкода позивачу ОСОБА_1, яка полягає у глибоких та тривалих душевних стражданнях і переживаннях, депресії, душевній пустощі, просили стягнути на користь ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 485 384 грн. Також просили стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати, в тому числі витрати на оплату правової допомоги в розмірі 2950грн.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 січня 2016 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до АТ «Українська охоронно-страхова компанія», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа на стороні позивача: ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено.

Стягнуто з АТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 у відшкодування шкоди, пов'язаної з витратами на поховання, грошові кошти в сумі 7 767,00 грн. Стягнуто з АТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 14 616,00 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 485384,00 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 2 950,00 грн. Стягнуто з АТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь держави судовий збір у розмірі 567, 31 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 535,09грн., в рівних частках, а саме по 267, 55 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду змінити та скасувати стягнення з нього моральної шкоди, витрат на правову допомогу та судового збору, в решті рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 січня 2016 року залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди керував автомобілем ВАЗ 21061 держномер НОМЕР_1 на законних підставах, оскільки він фактично продав йому цей транспортний засіб, при цьому передав свідоцтво про реєстрацію автомобіля, за що отримав гроші.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник адвокат Ангеловський Л.М. в судовому засіданні апеляційного суду підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Гарбузенко В.О., який представляє також і інтереси позивача ОСОБА_1, в суді апеляційної інстанції заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник - адвокат Такаджі Є.Ф. не заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідачу ОСОБА_3 судова повістка була направлена, в порядку ч. 3 ст. 76 ЦПК України, через відповідну житлово-експлуатаційну організацію.

Згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.п 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що 13 серпня 2014 року о 16 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_2, рухаючись по проспекту Нахімова в Приморському районі міста Маріуполя на перехресті проспекту Нахімова та вулиці Лавицького здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7, яка переходила проїзну частину, в результаті чого остання отримала чисельні травми, які стали причиною її смерті.

За фактом даної дорожньо-транспортної пригоди 13 серпня 2014 року відділом слідчого управління Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області була порушена кримінальна справа (кримінальне провадження № 0000272), досудове слідство по якій триває.

25 листопада 2015 року дане кримінальне провадження було спрямоване до Київського НДІ судових експертиз Міністерства юстиції України для проведення комплексної судово-автотехнічної експертизи (т. 1 а.с.220, т. 2 а.с.74)

Вищезазначений автомобіль марки «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_2 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 26 березня 2010 року належить відповідачу ОСОБА_4 (т. 1 а.с.65).

14 червня 2010 року ОСОБА_4 видала ОСОБА_5 нотаріально посвідчену довіреність строком до 14 червня 2015 року, якою уповноважила останнього керувати та розпоряджатись автомобілем «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_2, в тому числі продавати, обміняти, передати в оренду, заставити. (т. 1 а.с.64).

Після видачі довіреності ОСОБА_5 укладав договір оренди даного транспортного засобу з ТОВ «НВТ-ПЛЮС», який діяв до 31 травня 2014 року (т.1 62-63).

На час вказаної дорожньо-транспортної пригоди, згідно полісу № АС/9710244 від 21 січня 2014 року цивільна відповідальність ОСОБА_3, як водія транспортного засобу марки «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно-страхова компанія». (т.1. а.с.200)

Ухвалюючи рішення в частині стягнення з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_5 передав управління джерелом підвищеної небезпеки ОСОБА_3 без належного юридичного оформлення, що означає, що об'єкт не вийшов із його управління і доказів неправомірного заволодіння ОСОБА_3 транспортним засобом суду не надано, нести відповідальність за спричинення моральної шкоди ОСОБА_1 наряду з ОСОБА_3 повинен і ОСОБА_5, з урахуванням того, що обставини, які б виключали його відповідальність, як особи, що володіє транспортним засобом на відповідній правовій підставі, не встановлено.

З такими висновками суду погодитись не можна з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

Оскільки відповідачем ОСОБА_5 рішення оскаржене тільки в частині вирішення позовних вимог, пред'явлених до нього, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, в решті рішення апеляційним судом не перевірялось.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів.

Як встановлено у частині другій цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 5 статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Положення ст. 1187 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальній нормі.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право користування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий її власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).

Як встановлено у судовому засіданні апеляційного суду і не заперечується сторонами, що автомобіль марки «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким скоєно наїзд на потерпілу, відповідачу ОСОБА_3 передав в користування відповідач ОСОБА_12, який на підставі довіреності володів цим транспортним засобом. Встановлено, що ОСОБА_3 мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом та реєстраційний документ на цей автомобіль.

Зазначена обставина підтверджується наявними у справі доказами.

Так, згідно полісу № АС/9710244 від 21 січня 2014 року цивільна відповідальність ОСОБА_3, який має посвідчення водія серії ВА № 110097, виданого 18 вересня 2012 року, як водія транспортного засобу марки «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_2 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно-страхова компанія». (т.1. а.с.200)

Крім того, те, що ОСОБА_3 під час дорожньо-транспортної пригоди керував автомобіль «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_2, маючи на нього технічний паспорт підтверджується протоколом його допиту в якості свідка від 18 серпня 2014 року (т. 1 а.с.225-227), цілісною розпискою від 13 серпня 2014 року, згідно якої слідчим СВ Маріупольського МУ автомобіль «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_2 був переданий ОСОБА_3 після скоєння дорожньо-транспортної пригоди, а також показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_13, яка є дружиною ОСОБА_3, відомостями із СВ Центрального ВП ГУНП в Донецькій області (т. 2 а.с.78-80).

З огляду на вищезазначене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідальність за відшкодування моральної шкоди, завданої транспортним засобом «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_2 може бути покладена на відповідача ОСОБА_5 з огляду на те, що він передав цей автомобіль разом із технічним паспортом на нього відповідачу ОСОБА_3, який мав посвідчення водія, а тому останній відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України на час скоєння ДТП на відповідній правовій підставі володів джерелом підвищеної небезпеки.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди необхідно скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню, відсутні підстави для покладення на ОСОБА_5 обов'язку по відшкодуванню судових витрат, а саме, правової допомоги на користь ОСОБА_2 та судового збору на користь держави.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314-316 ЦПК України, апеляційний суд, -

в и р і ш и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 січня 2016 року в частині вирішення позову до ОСОБА_5 скасувати, в частині розміру стягнутого з ОСОБА_3 на користь держави судового збору змінити.

В задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 535,09 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Судді: