Справа 206/6751/15-ц
Провадження 2/206/178/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" квітня 2016 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Гуртовий В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за теплову енергію, водопостачання та водовідведення,

В С Т А Н О В И В:

17 грудня 2015р. представник ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.08.2014р. у справі № 206/5219/14-ц судовим наказом Самарського районного суду м. Дніпропетровська було стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості за комунальні послуги в сумі 6471,21грн. за період з 01.08.2011р по 30.06.2014р. та розмір судового збору в сумі 121,80грн. 20.11.2015р. ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська у справі №206/6235/15-ц за заявою ОСОБА_2 було скасовано вказаний судовий наказ та роз'яснено про право розгляду заявлених вимог в позовному провадженні. ПАТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» постачає теплову енергію та надає послуги з водопостачання та водовідведення за місцем проживання відповідачів. Зазначені правовідносини виникли з дій відповідачів та ПАТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО», які спрямовані на набуття цивільних прав та обов'язків. Правовідносини оформлювалися шляхом видачі абонентської книжки, відкриттям на ім'я основного квартиронаймача особового рахунку.

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 за спірний період були зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 і постійно користувалися тепловою енергією, яку виробляло ПАТ «ДНІПРОЕНЕРГО». Правовідносини оформлювалися шляхом видачі абонентської книжки, відкриттям на ім'я відповідача особового рахунку.

Відповідачі, відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України, п.п. 7, 10, 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, зобовязані своєчасно вносити плату за використану теплову енергію. Даний обов'язок відповідачі виконують не належним чином - оплата за отримані послуги вносилася несвоєчасно, що призвело до утворення заборгованості за теплову енергію у сумі 1715,74 грн.: за період з 01.12.2011р. по 30.06.2014р., до утворення станом на 01.08.2011р. заборгованості за водопостачання та водовідведення у сумі 1636,07 грн. та за період з 01.08.2011р. по 30.06.2014р. у розмірі 2144,88 грн., що підтверджується довідкою з місця проживання, карткою квартиронаймача, розрахунком заборгованості, випискою з особового рахунку.

Відповідачам щомісяця надсилаються листи - повідомлення про розмір наявної заборгованості за спожиту теплову енергію, за водопостачання та водовідведення з пропозиціями погасити борг, але заборгованість перед ПАТ "ДТЕК Дніпроенерго" залишається не погашеною.

Таким чином, у даному випадку відсутні підстави вважати, що термін позовної давності сплив щодо вимог про стягнення заборгованості понад три роки з дати подачі позовної заяви до суду. В свою чергу статтею 264 ЦК України визначений перелік випадків переривання перебігу позовної давності.

Так, пунктом 1 зазначеної статті встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Відповідачами періодично проводилась оплата за отримані послуги, що фактично є визнанням ними свого боргу за поточний період.

На підставі викладеного позивач просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість за спожиту теплову енергію, водопостачання та водовідведення в розмірі 5496,69 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 1218,00 грн. (а.с.1-2).

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позові і пояснила, що період боргу відповідачів саме з 10.08.2014 року. Оплата за послуги з теплопостачання, водопостачання та водовідведення здійснюється за встановленими тарифами до 20 числа кожного місяця. Зазначила, що строки позовної давності не пропущені, оскільки товариство не мало змоги відразу звернутися до суду із позовом, тому зверталося з заявою про видачу судового наказу.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Вважала, що боргу не має, періоди нарахування боргу та розрахунки, складені позивачем є невірними. Просила врахувати строки позовної давності. Надала письмову заяву про зміну періоду позову, в якій вказала, що вона вносила оплату за отримані послуги за період наближений до теперішнього часу в рахунок погашення заборгованості (а.с.38). Дану заяву суд розцінює як заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися про дату, час та місце розгляду справи судом належним чином повідомлені. ОСОБА_3 надав до суду заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності (а.с.30).

Вислухавши доводи та пояснення представника позивача та заперечення відповідача, дослідивши письмові докази справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 07 серпня 2014 року судовим наказом стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, на користь Публічного акціонерного товариства «Дніпроенерго», заборгованість по оплаті за надання житлово-комунальних послуг в розмірі 6471грн. 21 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 121 грн. 80 коп. (а.с.15).

Ухвалою судді від 20.11.2015 року судовий наказ №206/5219/14-ц, № 2н/206/770/14 виданий Самарським районним судом м. Дніпропетровська від 19.10.2015 року за заявою Публічного акціонерного товариства «Дніпроенерго» про стягнення солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь заявника заборгованість по оплаті за надання житлово-комунальних послуг в розмірі 6471грн. 21 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 121 грн. 80 коп. скасовано (а.с.16).

Позивач належним чином виконував свої зобовязання перед відповідачами, своєчасно та в повному обсязі надавав комунальні послуги по теплопостачанню, водопостачанню та водовідведенню проти чого в судовому засіданні по суті відповідач ОСОБА_2 не заперечувала.

Наявність суми заборгованості підтверджується письмовими доказами і документами: розрахунком суми заборгованості (а.с.6), карткою квартиронаймача (а.с.7-9), випискою з особового рахунку (а.с. 10), якими підтверджено, що заборгованість за теплову енергію відповідачів за період з 01.12.2011р. по 30.06.2014р. складає 1715,74грн., за водопостачання та водовідведення відповідачів станом 01.08.2011р. складає 1636,07грн. та за період з 01.12.2011р. по 30.06.2014р. складає 2144,88грн.

Відповідно до наданого відповідачем ОСОБА_2 розрахунку, вона періодично сплачувала за теплову енергію, водопостачання та водовідведення, що повністю враховано позивачем у їх розрахунку (а.с.44-48).

Згідно положень ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обовязку. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Однак дані вимоги закону в повному обсязі відповідачами не виконувалися.

Судом зясовувалося питання правильності розрахунку боргу, складеного позивачем.

З наданим представником позивача розрахунком заборгованості за водопостачання та водовідведення на суму 2144,88грн. за період 01.12.2011р. по 30.06.2014р. суд не погоджується, виходячи з наступного. За період з 01.08.2011 по 31.03.2013 тариф складав 185,04 грн. Відповідачами не здійснено проплат за серпень 2011р., вересень 2011р., жовтень 2011р., грудень 2011р., березень 2012р., травень 2012р, жовтень 2012р., листопад 2012р., лютий 2013р. на загальну суму 1665,36грн. З 01.04.2013р. тариф склав 202,41грн. Відповідачами не здійснено проплат за травень 2013р., за лютий 2014р., тобто не сплачено 404,82 грн. та сплачено за червень 2013р. - серпень 2013р. суму 600,00грн., тобто не доплачено 7,23грн. Загальна сума між нарахованими та сплаченими сумами за цей період становить 1665,36+404,82+7,23=2077,41. Тому при розрахунку суми заборгованості, яка підлягає стягненню суд, з урахуванням відомостей з особового рахунку №1569 (а.с.10), кількості зареєстрованих та осіб, які у відповідний період користувалися водопостачанням і водовідведенням, вважає, що стягненню підлягає заборгованість в сумі 2077,41грн.

Суд погоджується з розрахунком заборгованості за теплову енергію у сумі 1715,74 грн.: за період з 01.12.2011р. по 30.06.2014р.

Таким чином загальна сума заборгованості відповідачів складає 1715,74+2077,41=3793,15грн.

У відповідності до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно ст. 68 ЖК України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

За змістом ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до п.п. 14, 17 Правил користування приміщеннями жилих будинків та прибудинковими територіями плата за користування тепловою та електричною енергією, газом, за водопостачання й каналізацію та інші послуги власниками квартир (домів), наймачами, орендарями вноситься за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд приходить до висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог позивача, оскільки було встановлено, що в дійсності відповідачі не в повному обсязі виконують покладених на них обовязків щодо оплати комунальних послуг за теплову енергію, водопостачання та водовідведення, що ними були отримані, наслідком чого стало утворення заборгованості.

Розглядаючи вимогу про стягнення заборгованості за водопостачання та водовідведення у сумі 1636,07 грн., яка утворилася станом на 01.08.2011р. суд виходить із наступного.

В силу ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Змістом ст.257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Оскільки для спірних правовідносин не передбачена спеціальна позовна давність, що визначена в ст.258 ЦК України, строк позовної давності для неї складає три роки.

У відповідності до ч.ч.2, 3 ст.264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання строк позовної давності починається заново.

Керуючись ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачі декілька разів на рік, але не в повному обсязі, сплачували за комунальні послуги за теплову енергію.

Суд вважає, що строк позовної давності для звернення позивача щодо стягнення заборгованості за водопостачання та водовідведення в сумі 1636,07 грн., яка утворилася станом на 01.08.2011р., пропущений.

Твердження представника позивача, що в звязку з подачею заяви про видачу судового наказу та його скасуванням у подальшому, строк позовної давності є перерваним, суд не приймає до уваги, оскільки 07.08.2014р. Самарським районним судом м. Дніпропетровська у справі № 206/5219/14-ц було видано судовий наказ, щодо стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості за комунальні послуги в сумі 6471,21грн. за період з 01.08.2011р. по 30.06.2014р. Тобто заборгованість за водопостачання та водовідведення в сумі 1636,07 грн., яка утворилася станом на 01.08.2011р. не була предметом розгляду. Таким чином, дана вимога не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд зокрема має вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за теплову енергію, водопостачання та водовідведення підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню із відповідачів.

Керуючись ст.ст.64, 67, 68 Житлового кодексу України, ст.ст.8, 256, 257, 264, 267 ЦК України, п.п.7,10,11 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 131, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути солідарно із ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» заборгованість за спожиту теплову енергію за період з грудня 2011 року по 30 червня 2014 року у розмірі 1715 грн. 74 коп„ та заборгованість за холодне водопостачання та водовідведення за період з серпня 2011 року по 30 червня 2014 року в розмірі 2077 грн. 41 коп.. загалом 3793 грн.

15 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1218,00 грн., по 406,00 грн. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков