Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2334/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.10.2016 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого - судді Левка Т.Ю.,

при секретарі - Роман К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залу суду м. Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат Киретів Віктор Васильович, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_5, про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат Киретів В.В., звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_5, про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача - ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина на ? частину житлового будинку в АДРЕСА_1, оскільки інша ? частина даного житлового будинку належала матері позивача, як частка у спільній сумісній власності подружжя. Після смерті батька він, позивач, прийняв спадщину у відповідності до ст.549 ЦК Української РСР, так як вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки на час смерті проживав разом зі спадкодавцем в спадковому будинку та до 2000 року проживав в даному житловому будинку .Також спадщину прийняли відповідачі по справі - мати позивача ОСОБА_3 та його рідна сестра ОСОБА_4, які також разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини проживали в спадковому будинку, інших спадкоємців немає. Заповіту батько позивача не залишив. 06.05.2004 року на ім'я спадкодавця було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно про належність йому в цілому спадкового будинку і рішенням Виноградівського районного суду від 10.09.2004 року за матір'ю позивача ОСОБА_3 було визнано право власності на 4/6 частини спадкового будинку, а на іншу 1/6 частину спадкового майна сестрі позивача ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 25.10.2004 року і неоформленою залишилась тільки 1/6 частина даного житлового будинку. Згідно договору дарування від 10.11.2004 року мати та сестра позивача подарували належні їм 5/6 частини спадкового будинку племінниці позивача ОСОБА_5 У зв'язку з відсутністю у позивача правовстановлюючого документу щодо належності майна спадкодавцеві, він не може отримати свідоцтво про право на спадщину через нотаріальну контору, тому звернувся до суду із позовом про визнання за ними права власності на належну йому 1/6 частину спадкового будинку.

Позивач ОСОБА_1 та його представник Киретів В.В. в судове засідання не з'явилися, однак позивачем подано до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та третя особа без самостійних вимог ОСОБА_5 належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилися, подали до суду письмові заяви, згідно яких вимоги позивача визнають, проти задоволення таких не заперечують та просять суд розглянути справу у їхню відсутність.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом.

У відповідності до вимог ст. ст. 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина, яка складалась з ? частини житлового будинку в АДРЕСА_1.

Інша ? частина даного житлового будинку належала матері позивача ОСОБА_3, як частка у спільній сумісній власності подружжя.

На випадок своєї смерті спадкодавець заповітного розпорядження не залишив.

Після смерті батька позивач прийняв спадщину у відповідності до ст.549 ЦК Української РСР, так як вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки на час смерті проживав разом зі спадкодавцем в спадковому будинку, що підтверджується довідкою Королівської селищної ради № 2732 від 01.08.2016 року; до 2000 року проживав в даному житловому будинку.

Також спадщину прийняли відповідачі по справі - мати позивача ОСОБА_3 та рідна сестра позивача ОСОБА_4, які також разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини проживали в спадковому будинку.

Інших спадкоємців немає.

06.05.2004 року на ім'я спадкодавця ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно про належність йому в цілому спадкового будинку в АДРЕСА_1.

Рішенням Виноградівського районного суду від 10.09.2004 року по справі № 2-998/2004 за відповідачем ОСОБА_3 визнано право власності на 4/6 частини спадкового будинку в АДРЕСА_1.

25.10.2004 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частину спадкового будинку на ім'я відповідачки ОСОБА_4

Неоформленою залишилась 1/6 частина спадкового будинку, належна позивачу.

Згідно договору дарування від 10.11.2004 року відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подарували належні їм на підставі вище вказаних документів 5/6 частини даного житлового будинку племінниці позивача, третій особі по справі ОСОБА_5

У зв'язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті батька, позивач звернувся до Виноградівської державної нотаріальної контори. Разом з тим листом № 230/01-16 від 28.07.2016 року Виноградівською державною нотаріальною конторою позивача було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину після померлого ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, немає можливості, оскільки позивачем не представлено правовстановлюючого документа щодо належності майна спадкодавцеві, який повинен бути зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Оригіналу вище вказаного свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.05.2004 року в позивача немає, так як такий був вилучений нотаріусом при оформленні правовстановлюючих документів іншими спадкоємцями, а отримати його дублікат і зареєструвати за померлим батьком також не можливо відповідно до чинного законодавства.

Копію даного свідоцтва позивач отримав в КП «Виноградівське РБТІ» разом з звітом про оцінку майна.

Згідно висновку про вартість майна КП «Виноградівського районне БТІ», який міститься в звіті про експертну оцінку об'єкту від 02.06.2016 року вартість 1/6 частини житлового будинку в АДРЕСА_1 становить 16 031 грн.

Відповідно до п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Згідно із правилами, встановленими п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженими Наказом Мін'юсту від 22.02.2012 року N 296/5, для видачі свідоцтва про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, необхідно подати правовстановлюючий документ та Витяг із Державного реєстру речових прав. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.6 ЦК Української РСР та ст.16 ЦК України 2003 року визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 р., якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК 1963 р., у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ст.548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно", рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих позивачем доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 6, 525, 527, 534, 541, 542, 548, 549 ЦК УРСР в ред. від 18.07.1963 року, ст.ст.16, 392 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 169, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, право власності на 1/6 частину житлового будинку із загальною корисною площею 58,6 кв.м., в тому числі житловою площею 19,8 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийТ. Ю. Левко