Справа № 188/848/15-ц
Провадження № 2/188/16/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Ніколаєвої І.К.

при секретарі Карпенко С.М.

з участю позивача за первинним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1

відповідачі за первинним позовом та позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_4, не з'явились.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу та зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики .

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою про стягнення боргу до ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Та з зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики .

В обґрунтування позову позивач ОСОБА_1 вказав, що 16 липня 2013 року він надав в борг 3500 ( три тисячі пятсот) доларів США ОСОБА_2, на підтвердження даної позики вони уклали договір позики який був підписаний сторонами. До цього часу грошові кошти йому не повернуті, хоч, згідно умов договору, відповідач повинен повернути кошти в десятиденний строк після вимоги, грудень 2014 року.

Через вказані обставини позивач звернувся до суду з даним позовом, прохає суд на підставі ст.ст. 11,509,1046,1047, ЦК України, ст.ст. 3,5,11,88,119,120 ЦПК України задовольнити його позовні вимоги.

Позивачі за зустрічним позовом про визнання недійсним договору позики ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в обґрунтування зустрічного позову вказали, що 21.06.2013 року ОСОБА_1 надав у борг ОСОБА_3 3500( три тисячі пятсот) доларів США. яка власноруч написала йому розписку про отриманні вказаних грошей. В усній формі вони вирішили питання щодо сплати процентів за користування коштами, щомісячно 3% від суми боргу. 16 липня 2013 року сторони зустрілись у с. Миколаївка біля магазину ПП Крикун по вул. Першотравнева де боржники передали ОСОБА_1 840 гривень проценти за користування кредитними грошима. При цьому ОСОБА_1 запропонував їм оформити договір позики на вказану суму на ОСОБА_2 через те, що він працював на шахті і у разі не повернення суми боргу у нього буде більше можливості стягнути кошти саме з ОСОБА_2, а не з ОСОБА_3. Розписку від ОСОБА_3 ОСОБА_1 не повернув пояснивши, що він забув її вдома, а потім пояснив, що він її знищив. Постільки вони перебували у довірчих стосунках з ОСОБА_1 який був їх представником у судах по іншим справам, на повернення розписки вони більш не наполягали. Вказали, що фактично вони гроші від ОСОБА_1 16 липня 2013 року не отримали, а договором позики від цього числа була про дубльована позика 3500 ( три тисячі пятсот) доларів США які ОСОБА_3 отримала 31.06.2013 року. Гроші нею не були своєчасно повернуті, а в подальшому були стягнуті з неї за рішенням суду.

Позивачка вважає, що ОСОБА_1 ввів в оману суд та намагається повторно стягнути суму боргу.

На підставі ст.ст. 1046,1051,203,215,230 ЦК України позивачі прохають визнати недійсним договір від 16 липня 2013 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

В судове засідання з'явився позивач за первинним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 первинний позов підтримав прохає задовольнити його повністю стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму боргу в сумі 3500( три тисячі пятсот) доларів США, що на день розгляду справи еквівалентна 87885 гривень. Також прохає стягнути з відповідачів судовий збір сплачений ним при зверненні до суду, витрати на проїзд до м. Дніпропетровська 17.02.2016 року де розглядалась його скарга на ухвалу суду про призначення експертизи в сумі 86 гривень та 65 гривень 62 копійки компенсацію за відрив від звичайних занять.

Пояснив, що відповідачі двічі у нього позичали кошти кожного разу по 3500( три тисячі пятсот) доларів США. Перша позивач відбулася 21.06.2013 року гроші він позичив ОСОБА_3, а 16.07.2013 року гроші від нього отримав ОСОБА_5 про що вони уклали з ним договір позики, постільки передача грошей була узгоджена з ОСОБА_3 яка була присутня при передачі грошей і засвідчила договір своїм підписом, від пред'являє позов до відповідачів солідарно.

Пояснив, що за першої позикою вже є рішення суду де позов задоволений і з відповідачки стягнуто на його користь весь борг.

Пояснив, що під час укладання договору вони написали розписку про отримання коштів під самим договором, тому пункти договору, які оговорювали, що письмова розписка підлягає поверненню після повернення позичальником суми боргу, вони заретушували у п. 1 слово "розписку" та у п. 4 обов'язок позикодавця повернути письмову розписку. Виправлення були зроблені з згоди та в присутності відповідачів.

В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги викладені у письмовому клопотанні, а саме: при ухваленні рішення стягнути з відповідачів на його користь витрати в сумі 86 гривень - вартість проїзду до м. Дніпропетровська, що підтверджується наданими письмовими доказами квитки на проїзд ( а.с.115-116 ) та в сумі 65 гривень 62 копійки компенсацію за відрив від звичайних занять. Також позивач прохає суд після винесення рішення повернути йому оригінал договору позики та винести окрему ухвалу щодо свідка ОСОБА_6Д який в судовому засіданні давав неправдиві свідчень про те, що він, ОСОБА_6, не має перед ОСОБА_1 боргових зобов'язань. Надав суду постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсії, стипендію та інші доходи від 09.12.2015 року.

Позивач наголосив на тому, що постільки гроші йому до цього часу не повернуті, він прохає суд задовольнити його позов повністю.

Щодо зустрічного позову, прохає залишити його без розгляду через неявку позивачів в судове засідання без поважних причин 5 разів.

Проти винесення заочного рішення заперечує так як по справі проводились судові засідання, думка сторін була з'ясована, допитувались свідки та приймались ряд інших процесуальних дій. Прохає суд прийняти рішення по справі на підставі наявних доказів.

Відповідачі по первинному позову та позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_3А та ОСОБА_2, а також їх представник ОСОБА_4 в п'яте не з'явились до суду.

За їх заявами п'ять разів судове засідання було відкладене. 22.03.2016 року та 25.05.2016 представник відповідачів прохала відкласти розгляд справи через те, що вони чекають від Апеляційного суду роз'яснень щодо винесеної ухвали судом. 12.05.2016 року у заяві про відкладення слухання справи представник посилалась на хворобу відповідачки і зобов'язалась надати суду підтверджуючі довідки, але до цього часу ніяких підтверджень хвороби відповідачки суд не отримав. Відповідачі кожного разу належно повідомлялись і на думку суду навмисно не являлись до суду бажаючі затягнути розгляд справи. Суд вказані причини неявки вважає неповажними і тому розгляд справи продовжений.

Стаття 157 ЦПК України вказує, що суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Отже, суд вважає, що відкладення справи веде до порушення норм ЦПК України і рішення необхідно прийняти в даному засіданні без участю відповідачів та позивачів за первинним позовом, які не з'явились до суду без поважної причини.

Згідно з українським законодавством умови та порядок заочного розгляду справи визначено у главі 8 розділу ІІІ Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до статті 224 ЦПК у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Проти винесення заочного рішення позивач заперечує з його доводами суд погодився.

Відповідачі за первинним позовом та їх представник на попередніх засіданнях позовні вимоги не визнавали, вважали, що позивач ОСОБА_1 вводить суд в оману, прохали у задоволенні позову відмовити а їх зустрічний позов задовольнити.

За клопотанням відповідачів судом біли допитані свідки ОСОБА_7В та ОСОБА_6, але допитані особи не були свідками щодо спірних правовідносин між сторонами. Свідки розповіли, що вони також позичали гроші у ОСОБА_1 і судовими рішеннями суми боргу з них були стягнуті на користь ОСОБА_1.

Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи суд вважає, що первинний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов необхідно залишити без розгляду з оглядом на наступні обставини.

Судом встановлено, що сторони перебувають у цивільно-правових відносинах урегульованих договором позики від 16 липня 2013 року ( а.с.22) та ЦК України.

Згідно вказаного договору ОСОБА_1 передав у борг ОСОБА_2 16 липня 2013 року 3500( три тисячі пятсот) доларів США. Розмір позики та умови повернення були узгоджені з його дружиною ОСОБА_3 Договір посвідчений сторонами договору та підписом дружини позичальника ОСОБА_3 Згідно умов договору, позичальник повинен повернути суму боргу 3500( три тисячі пятсот) гривень через 10 діб після пред'явлення вимоги позикодавцем (п. 2 договору). Оговорені інші умови договору.

На тому ж аркуші справи, під договором, позичальник - відповідач по справі ОСОБА_2 власноруч вказав, що гроші в сумі 3500 ( три тисячі пятсот) доларів США він отримав ( а.с.22).

Отже, позивачем надані письмові докази щодо передачі 3500 ( три тисячі пятсот) доларів США відповідачеві ОСОБА_2 в присутності його дружини ОСОБА_3

Відповідачами по справі даний доказ та пояснення позивача спростовані не були. Доказів щодо їх доводів про невизнання позову стороною не надано.

Допитані, за клопотанням відповідачів, свідки не спростували доводи позивача щодо передачі ним коштів в сумі 3500 ( три тисячі пятсот) доларів США, 16 липня 2013 року, відповідачу ОСОБА_2 та його дружині ОСОБА_3

Відповідно до ст.60 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених у законі. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов'язки сторін з доказування розподіляються таким чином: позивач повинен доказати факти, що свідчать про існування правовідносин, з приводу яких виник спір, і про порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача; відповідач же повинен доказати ті факти, на які він посилається, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову.

Не визнання позову відповідачами суд розцінює як бажання не повертати суму отриману у позивача у борг.

Суд також враховує, що по справі за клопотанням відповідачів ухвалою від 17.12.2015 року була призначена почеркознавча експертиза і провадження по справі було зупинено, але ухвалою Апеляційного суду від 17.02.2016 року ухвала була скасована, а справа направлена на продовження розгляду ( а.с.91).

Розглянувши ухвалу Апеляційного суду, суд погодися з вказівкою суду про те, що почеркознавча експертиза була призначена по іншому договору позики, спір відносно якого судом не розглядається і саме через це суд продовжив розгляд справи без проведення вказаної експертизи.

Відповідачі з новим клопотанням щодо проведення іншої експертизи до суду не звертались, а намагаються отримати від Апеляційного суду письмових роз'яснень щодо вказаної ухвали.

Статті 1046, 1047 ЦК України вказують, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей

Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Стаття 533 ЦК України вказує, що грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіціальним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

В пункті 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.20019 року № 14 "Про судові рішення у цивільних справах" роз'яснює, що згідно з частиною першою ст. 192 ЦК України, законним платіжним способом, обов'язковим до приймання на номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземні валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведення іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК України , Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю").

Отже, на день розгляду справи офіційний курс долара США складає 25,11 гривні, що підтверджується Повідомленням Національного банку України від 26.05.2016 року . Сума яка підлягає сплаті за даною розпискою, 3500 ( три тисячі пятсот) доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 26.05.2016 року еквівалентно 87885 гривні ( 25.11 х 3500 = 87885 гривень). Тому суд вважає, що вказану суму необхідно стягнути з відповідача на користь позивача .

При зверненні до суду Позивачем був сплачений судовий збір в сумі 740 гривень, що підтверджується квитанціє "ПриватБанку" ( а.с.1), дана сума повинна бути стягнута солідарно з відповідачів, в порядку ст. 88 ЦПК України, на користь позивача.

Також підлягають задоволенню вимоги позивача в сумі 86 гривень - вартість проїзду до м. Дніпропетровська, що підтверджується наданими письмовими доказами квитки на проїзд ( а.с. 115-116 ) та в сумі 65 гривень 62 копійки компенсацію за відрив від звичайних занять, дана сума скрається з наступного розрахунку розмір мінімальної заробітної плати 1378 гривень поділена на 21 добу .

Вимога позивача щодо повернення йому оригіналу договору позики є передчасною та не обґрунтованою тому суд залишає її без розгляду, що не позбавляє права позивача звернутися з нею повторно після набрання рішенням чинності.

Щодо винесення окремої ухали відносно свідка ОСОБА_6 допитаного в судовому засіданні, суд також не знайшов підстав для її задоволення. Свідчення ОСОБА_6 ніяк не вплинули на прийняте рішення суду, вони не були прийняти судом як доказ щодо виниклого спору між сторонами. Позивач має інші способи щодо захисту порушеного права, якщо він вважає, що пояснення свідка якимсь чином порушують його право. А постільки предметом даного позову були спірні відносини між іншими сторонами, суд вважає, що для винесення окремої ухвали щодо свідка недостатньо підстав та обґрунтувань а також позивач не вказав який закон порушив свідок, що є необхідною підставою для винесення окремої ухвали. ( ст. 211 ЦПК України)

Залишаючи без розгляду зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики, суд враховує, що позивачі більше двох разів не з'явились до суду, будучі повідомлені належним чином, а причини їх неявки до суду судом визнані неповажними.

Частина 3 ст. 207 ЦПК України вказує, що суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання без поважних причин або повторно не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Залишення заяви без розгляду не позбавляє права знову відкрити провадження у тотожній справі в суді після усунення обставин, що стали підставою вчинення вказаної процесуальної дії.

Позивачі за зустрічним позовом при зверненні до суду сплатили судовий збір в сумі 740 гривень, що підтверджується квитанцією банку ( а.с.41). п. 4 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" вказує, що сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду( крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним НЕПРИБУТТЯМ позивача або за його клопотанням).

Отже, сплачена сума судового збору, поверненню позивачам не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 212-215, 169,224 ЦПК України, ст.ст. 207,1047 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити.

Зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики залишити без розгляду.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_3, інпп НОМЕР_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, інпп НОМЕР_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_1, 14.04.1963 року, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_7, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_8 борг в сумі 87885 ( вісімдесят сім тисяч вісімсот вісімдесят п'ять ) _ гривень, судовий збір в сумі 740 ( сімсот сорок) гривень, 86 гривень вартість проїзду до м. Дніпропетровська та 65 гривень 62 копійки компенсацію за відрив від звичайних занять.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя ОСОБА_8