АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів: Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Л 7 Комп'ютерс» на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 30 червня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року позивач звернувся із позовом до відповідачів, на обґрунтування якого зазначив, що 18 червня 2008 року між АТ «ІНДУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИЙ БАНК», яке змінило найменування на ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 86/08-ю, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 335 000,00 доларів США строком до 16 червня 2023 року зі сплатою 12% річних за користування кредитом.

18 червня 2008 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки на забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконував зобов'язань за кредитним договором, тому, позивач просив стягнути на свою користь із відповідачів солідарно заборгованість станом на 28 жовтня 2014 року в розмірі 210 973,03 долари США, з яких: 200999,97 долари США заборгованість за кредитом, 9973,06 долари США заборгованість за відсотками, та 8156,96 грн. пені, а також просив стягнути з відповідачів понесені судові витрати. (а.с.1-4)

Відповідачі проти позову заперечували і просили відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 9973,06 долари США та 8156,96 грн. пені, посилаючись на фінансову кризу і зміну курсу долара США відносно гривні, у зв'язку з чим істотно збільшився обсяг відповідальності за кредитним договором. (а.с.131-132, 140-141)

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 30 червня 2015 року позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» 200 999,97 доларів США заборгованості по кредиту, 9973,06 доларів США відсотків та 8156,96 грн. пені, а також стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» 3654,00 грн. судового збору. (а.с.153, 155-157)

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Л 7 Комп'ютерс» - Козакова І.В. посилалася на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила скасувати рішення районного суду і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. На обґрунтування скарги зазначила, що загальний розмір поточної заборгованості не перевищує 10 відсотків суми кредиту, тому з урахуванням положень ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» відсутні підстави вимагати від поручителя дострокового виконання основного зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту. (а.с.180-183)

Скарги від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення суду першої інстанції не надходили.

Представник ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» - Дивисенко Т.О. заперечувала проти скарги і просила її відхилити, посилаючись на те, що права та обов'язки ТОВ «Л 7 Комп'ютерс» вирішено рішенням Господарського суду міста Києва від 28 березня 2016 року у справі за позовом ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» до ТОВ «Л 7 Комп'ютерс» про звернення стягнення на предмет іпотеки. (а.с.212)

В судовому засіданні представник апелянта Козакова І.В. підтримала скаргу і просила її задовольнити. Представник Банку - Ушакова Т.Є. заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Інші особи до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази. Повідомлення ОСОБА_3 повернулось із відміткою працівників пошти про відсутність адресата, заява про зміну адреси місця перебування (знаходження) адресата до суду не надходила. (а.с.203-207)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ст. 77, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частинами 1, 2 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідні роз'ясненнями містяться і в п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Судом встановлено, що 18 червня 2008 року між АТ «ІНДУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИЙ БАНК», яке змінило найменування на ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №86/08-ю, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 335 000,00 доларів США строком до 16 червня 2023 року зі сплатою 12% річних за користування кредитом.

Відповідно п. 5.1 Кредитного договору, відповідач зобов'язався повертати кредит частинами щомісячно до 15 числа місяця, наступного за періодом нарахування процентів, відповідно до графіку погашення, що є Додатком №1 до цього договору.

Згідно з п.10.1.1. Кредитного договору в разі порушення позичальником строків виконання будь-якого з боргових зобов'язань, він зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який стягується пеня, за кожен день прострочення. (а.с.16-29)

18 червня 2008 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, за яким останній поручився перед Банком солідарно відповідати за виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором. (а.с.30-32)

Відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконував зобов'язань за кредитним договором, має заборгованість, його обов'язок повернути Банку заборгованість станом на 28 жовтня 2014 року в розмірі 210 973,03 долари США, з яких: 200999,97 долари США заборгованість за кредитом, 9973,06 долари США заборгованість за відсотками, та 8156,96 грн. пені, розрахунки такої заборгованості наведені позивачем і зазначені в оскаржуваному рішенні районного суду, передбачені і відповідають змісту укладеного між Банком і ОСОБА_2. кредитного договору №86/08-ю від 18 червня 2008 року. (а.с.33)

За п.7.2.2 кредитного Договору, сторони погодили, що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов'язань за Кредитним договором Банк набуває право, письмово повідомивши про це позичальника, в односторонньому порядку вимагати достроково повернути виданий кредит у повному обсязі. При цьому, позичальник зобов'язаний в строк не пізніше 3 робочих днів з моменту отримання відповідної вимоги повернути отриманий кредит в повному обсязі разом із нарахованою платою за кредит і штрафними санкціями.

28 серпня 2014 року ОСОБА_2 отримав вимогу Банку щодо дострокового виконання боргових зобов'язань за кредитним договором, однак не виконав її. (а.с.36-39)

Вимога Банку щодо дострокового виконання боргових зобов'язань ОСОБА_2, 21 серпня 2014 року була направлена також поручителю ОСОБА_3 (а.с.40-42)

Строк виконання основного зобов'язання визначено кредитним договором до 16 червня 2023 року, із зазначеним позовом кредитор звернувся у листопаді 2014 року.

Зазначені обставини та докази свідчать, що позивач не пропустив визначеного ч. 4 ст. 559 ЦК України строку пред'явлення вимоги до поручителя.

Цих обставин (підписання договору, отримання грошей, наявність простроченої заборгованості) відповідачами, а також апелянтом ТОВ «Л 7 Комп'ютерс» не заперечувалось. (а.с.131-132, 140-141, 180-183)

З такими умовами за кредитним договором і договором поруки погодились боржник ОСОБА_2 та поручитель ОСОБА_3 під час їх укладення, про що свідчать їх підписи.

Боржник ОСОБА_2 та поручитель ОСОБА_3 брали участь в суді першої інстанції про що свідчать подані ними письмові заперечення проте про застосування положень ст. 267 ЦК України як підставу зменшення розміру нарахованої заборгованості або відмови в задоволенні позову не заявляли.(а.с. 131-132, 140-141)

Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідний правовий висновок міститься і в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-780цс15, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

Колегія суддів на виконання ч. 4 ст. 10 ЦПК України забезпечила право апелянта надати власний розрахунок заборгованості або заявити клопотання про призначення судової експертизи проте такого заявлено не було.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову Банку.

При цьому колегія суддів враховує, що за наданими до суду доказами апелянт ТОВ «Л 7 Комп'ютерс», який є майновим поручителем та іпотекодавцем за вищевказаним кредитним договором, був обізнаний про розгляд цієї справи Солом'янським районним судом міста Києва у 2015 році оскільки до господарського суду міста Києва подавав клопотання про зупинення розгляду справи із поясненням вказаних обставин і наданням копій судових рішень у цивільній справі.(а.с. 213-214)

Тому, за умови належного користування процесуальними правами ТОВ «Л 7 Комп'ютерс» мав можливість заявити в районному суді про вступ у вказану цивільну справу у якості третьої особи з боку відповідачів та (або) своєчасно дізнатись про оскаржуване рішення.

Цих обставин не заперечувала і представник ТОВ «Л 7 Комп'ютерс» - Козакова І.В. в суді апеляційної інстанції про що свідчить журнал та звукозапис судового засідання.

З метою забезпечення реалізації права апелянта на доступ до суду апеляційної інстанції ухвалою судді Апеляційного суду міста Києва від 18 квітня 2016 року було поновлено апелянту пропущений процесуальний строк на оскарження рішення.

Із посиланням на вищевказану ухвалу ОСОБА_2 04 травня 2016 року подав заяву до виконавчої служби про повернення виконавчого документа та зняття арешту на майно.(а.с. 216-218)

Право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов'язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. рішення суду у справі «Желтяков проти України» заява N 4994/04, 9 червня 2011 року (остаточне 09 вересня 2011 року).

Таких обставин суттєвого та неспростовного характеру, які могли б бути визнані підставою для скасування (зміни) набравшого законної сили і переданого на виконання до виконавчої служби рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 30 червня 2015 року, апелянтом не наведено.

Доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність ухваленого судом рішення, тому з огляду на вимоги ч. 1 ст. 303, ст. 308 ЦПК України, колегія суддів їх відхилила.

На підставі ст. 88 ЦПК України із відповідачів на користь позивача підлягають стягненню сплачені останнім 3 654 грн. судових витрат.(а.с.5)

Керуючись ст. 303, ст. 308, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Л 7 Комп'ютерс» відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 30 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

О.Ф.Мазурик

Л.Д.Махлай

Справа № 22-ц/796/5920/2016

Унікальний номер 760/23976/14-ц

Головуючий у першій інстанції - Шереметьєва Л.А.

Доповідач Левенець Б.Б.