ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4283/16-ц
провадження № 2/753/3547/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2016 р. суддя Дарницького районного суду м.Києва Вовк Є.І., вивчивши матеріали за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - квартири в м. Києві, земельної ділянки та будинку в Київській області, металевого гаражу та трьох вантажних автомобілів "ЗІЛ-ММЗ 45021", "ЗІЛ-ММЗ" та "ІВЕКО",

Встановив:

В березні 2016 року позивач звернулася до Дарницького районного суду м.Києва з вказаним позовом.

Суд прийшов до висновку, що заява подана з порушенням вимог ч.5 ст.119 ЦПК України.

Так, згідно з ч.5 ст.119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

З поданих документів вбачається, що позивачем було сплачено судовий збір не у повному обсязі - у сумі 4134 грн. - всупереч положенням ст.4 Закону України "Про судовий збір".

Крім того, згідно з п.2 ч.1 ст.80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна. Відповідно до положень частини другої зазначеної статті, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, визнані судом загальновідомими не потребують доказування.

Враховуючи викладене та те, що зміст позовних вимог стосується визнання права власності на вищевказане майно, дійсна вартість якого є більшою ніж сума 689000 грн., що на думку суду є загальновідомою обставиною, що також підтверджується і даними щодо його вартості, наведеними позивачем у позові, суд прийшов до висновку про необхідність визначення розміру судового збору у сумі 6890 грн. (ст.4 Закону України "Про судовий збір").

Отже, враховуючи викладене, положення ст.4 Закону України "Про судовий збір" судом було встановлено, що розмір судового збору, який позивач має доплатити до відкриття провадження по справі, належить встановити в сумі 2756 грн.

Крім того, судом було встановлено, що заява подана з недотриманням і інших вимог ст.119 ЦПК України, а саме, а саме: не вказано поштового індексу позивача; не вказано поштового індексу відповідача; не вказано номерів засобів зв"язку сторін; не вказано ціни позову; відсутнє обгрунтування щодо не зазначення ціни та сторін за договором купівлі-продажу вказаного будинку та земельної ділянки (копія якого не надана і відсутнє обгрунтування щодо відсутності вказаного договору у позивача), при цьому не зазначено доказів що це майно є власністю вказаного подружжя; надана копія договору купівлі-продажу гаражу не читається, при цьому, відсутнє обгрунтування щодо простої письмової форми цього договору в контексті відповідних вимог ЦК України; не зазначено доказів щодо реєстрації у відповідному Державному реєстрі права власності на спірне майно на даний час за сторонами (крім квартири), при цьому, відсутнє обгрунтування та не зазначено доказів щодо обставин (дати, сторін, ціни, тощо) придбання вказаних спірних автомобілів, при цьому надано лише копію свідоцтва про реєстрацію одного автомобіля - "ЗІЛ-ММЗ 45021".

Враховуючи викладене, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 березня 2016 року було вирішено залишити без руху позовну заяву з наданням строку для виправлення недоліків - 5 днів, копія якої двічі була направлена на адресу сторони позивача, яка зазначена у позові.

Проте, до Дарницького районного суду м. Києва повернулося вказане поштове відправлення (з вказаної адреси позивача) з відміткою поштового відділення - за закінченням терміну зберігання, з чого також вбачається відсутність за вказаною адресою позивача, яка зокрема встановлена шляхом прибуття поштаря 01 квітня 2016 року на вказану адресу, за якою позивач була відсутня.

При цьому, відповідно до положень ч.5 ст.74 ЦПК України: у разі ненадання фізичною особою, яка бере участь у справі інформації щодо її адреси, судова повістка надсилається цій особі за адресою її місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, при цьому, у разі відсутності особи, яка бере участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Крім того, відповідно до положень ст.77 ЦПК України: сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Отже, суд приходить до висновку, що вказана відсутність за вказаною в позові адресою, неотримання поштового відправлення (його повернення за закінченням терміну зберігання) свідчить про належне повідомлення судом про залишення позову без руху (до аналогічного висновку щодо аналогічної ситуації дійшов 05 серпня 2015 року і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ - витяг з ЄДРСР міститься в матеріалах справи).

При цьому, зі сторони позивача на протязі більше місяця до суду не надходило будь-яких повідомлень або клопотань, в тому числі, щодо продовження вказаного строку, наданого на усунення недоліків позову.

А отже, судом враховано, що в силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов»язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції (параграф 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані висновки не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

При цьому з положень ч.2 ст.121 ЦПК України вбачається: якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями статтями 119 і 120 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду; інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до положень ч.5 ст.121 ЦПК України - повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного, враховуючи також положення ч.5 ст.74 ЦПК України, вважаю, що відповідно до ст.121 ЦПК України заяву належить повернути.

Керуючись ст.121 ЦПК України,

Ухвалив:

Повернути позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя: