Ухвала

іменем україни

05 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гримич М.К., Іваненко Ю.Г.,

КафідовоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КСГ Дніпро» про визнання договору оренди земельної ділянки частково недійсним, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «КСГ Дніпро» на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом у якому просив визнати недійсним договір оренді земельної ділянки, укладений між ним та Селянським (фермерським) господарством «Булах» (далі - СФГ «Булах») в частині строку дії договору, а саме: вважати строк дії договору 5 років.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що наприкінці 2007 року він підписав договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого він передав в оренду СФГ «Булах», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «КСГ Дніпро» (далі - ТОВ «КСГ Дніпро»), належну йому на праві власності земельну ділянку площею 6,817 га строком на 5 років.

Вказаний договір зареєстрований у книзі реєстрації договорів оренди землі Покровським відділом Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 21 січня 2008 року за № 42.

Звертав увагу на те, що згодом йому стало відомо про те, що договір було зареєстровано з виправленнями, а саме: термін дії договору було виправлено і записано на 10 років, замість строку 5 років, який було вказано при підписанні договору.

Враховуючи наведене, просив позов задовольнити.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року, позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 6,817 га, укладений між ОСОБА_3 та СФГ «Булах О.М.», правонаступником якого є ТОВ «КСГ Дніпро», та зареєстрований у книзі реєстрів договорів оренди землі 21 січня 2008 року, в частині строку дії договору оренди земельної ділянки.

Ухвалено вважати строком дії вищевказаного договору 5 (п'ять) років.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та ухвалу суду апеляційної інстанцій та направити справу на новий судовий розгляд.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що наприкінці 2007 року між ОСОБА_3 та СФГ «Булах» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,817 га, яка розташована на території Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, строком на 5 років.

Як вбачається з вищевказаного договору оренди земельної ділянки, в розділі строк дії договору було виправлено строк, на який укладено договір, та рукописним записом вказано строк дії цього договору 10 років.

Згідно з висновком експерта від 03 липня 2015 року до первинного змісту п. 6 договору оренди земельної ділянки від 21 січня 2008 року, укладеного між ОСОБА_3 та СФГ «Булах» вносилися зміни шляхом нанесення рукописних написів «10» та «десять» поверх замальованих барвником білого кольору первинних друкованих даних, первинний текст в даному місці читався як «5 (п'ять)».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що у ОСОБА_3 було відсутнє волевиявлення на укладання спірного договору оренди землі, оскільки наміру укладати договір на 10 років останній не мав.

Відмовляючи у задоволенні клопотання відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суди попередніх інстанції зазначали, що про існування внесених виправлень у спірний договір оренди землі ОСОБА_3 дізнався наприкінці 2012 року, а з позовом звернувся у квітні 2015 року, тобто в межах строку позовної давності.

При цьому судами зазначено, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач міг раніше дізнатись про порушення свого права.

Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитись не можна, виходячи з наступного.

За приписами ст. ст. 10, 11, 212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 57 ЦПК Українидоказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що у 2013-2014 роках ОСОБА_3 отримував зерно від СФГ «Булах» в рахунок сплати орендної плати за користування земельною ділянкою. Тобто, вже після закінчення строку дії договору, на який, як стверджує ОСОБА_3, він мав намір його укладати, останній отримував орендну плату від відповідача за користування земельною ділянкою.

Крім того, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, поновив ОСОБА_3 строк на звернення до суду із указаним позовом, дійшовши висновків про те, що останній дізнався про порушення свого права наприкінці 2012 року, при цьому доказів, які б підтверджували вказані обставини, матеріали справи не містять.

Разом з тим суди відмовили у задоволенні клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що останнім не надано доказів на підтвердження обставин, викладених у клопотанні.

Проте таких висновків суди попередніх інстанцій дійшли з порушенням вимог процесуального закону.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КСГ Дніпро» задовольнити.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.К. Гримич

Ю.Г.Іваненко

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська