У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Леванчука А.О., Ступак О.В.,

Маляренка А.В., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» на рішення апеляційного суду Вінницької області від 12 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі ПАТ «Укрзалізниця») про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що його звільнення є незаконним.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 12 липня 2016 року рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 червня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника комерційного відділу - заступника начальника виробничого підрозділу Жмеринська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» з 26 квітня 2014 року.

Стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_3 28 178,52 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 1 тис. грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат у справі.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Згідно зіст. 148 КЗпПУкраїни дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника з роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Установлено, що ОСОБА_3 наказом від 14 жовтня 2009 року № 2169/ос та від 12 жовтня 2009 року № 928/ОС було призначено начальником комерційного відділу - заступником начальника Жмеринської дирекції залізничних перевезень, з посадовим окладом згідно зі штатним розписом (а. с. 6, 7).

Наказом начальника регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» Тягульського В.Г. від 25 квітня 2016 року № 360/ОС ОСОБА_3 звільнено за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, прогул без поважних причин.

Відповідно до актів від 25 квітня 2016 року ОСОБА_3 був неодноразово ознайомлений з цим наказом шляхом зачитування його вголос, однак поставити свій особистий підпис про ознайомлення з даним наказом та отримати його копію ОСОБА_3 відмовився (а. с. 70, 72, 74).

Відповідні відомості про звільнення позивача за ч. 4 ст. 40 КЗпП України були внесені також до його трудової книжки (а. с. 10-13).

У період роботи в Жмеринській дирекції залізничних перевезень позивача було нагороджено почесною грамотою (наказ від 17 серпня 2011 року № 250); знаком «Залізнична слава» III ступеня (наказ від 12 грудня 2011 року № 356); знаком «Відмінник господарства перевезень» (наказ від 12 грудня 2012 року № 270; знаком «За заслуги Укрзалізниця» III ступеня (наказ від 07 жовтня 2015 року № 115) (а. с. 14, 15).

Крім цього, наказами начальника залізниці від 11 січня 2010 року № 1-н/к, від 17 травня 2010 року № 85-н/к, від 20 грудня 2010 року № 365-н/к та від 25 квітня 2013 року № 68-н/к позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни та неналежне виконання своїх посадових обов'язків, та застосовано такий вид стягнення як догана (а. с. 83-86).

Відповідно до копії акта від 17 грудня 2015 року, який був складений першим заступником начальника дирекції Боннським В.І., начальником сектора організації праці та заробітної плати Слободянюк О.В., начальником юридичного сектора Ковалишиної JI.I., провідним інженером відділу кадрів Добрянською Л.П. та головою профспілкового комітету Головащенко А.П., ОСОБА_3 був відсутній на робочому місці з 13-00 год. до 17-15 год. 17 грудня 2015 року (а. с. 47).

Згідно з копіями пояснень провідного інженера з організації перевезень комерційного відділу ОСОБА_9, сторожа ДН-3 ОСОБА_10, начальника станції Могилів-Подільський ОСОБА_11 від 17 грудня 2015 року, ОСОБА_3 після 13-00 год. 17 грудня 2015 року на роботі був відсутній, при цьому ОСОБА_3 заздалегідь особисто запросив ОСОБА_11 на 11-00 годин для з'ясування виробничих питань (а. с. 80- 82).

Відповідно до копії протоколу оперативної наради при начальнику Жмеринської дирекції залізничних перевезень від 18 грудня 2015 року, на ній був присутній позивач, який особисто надав пояснення щодо його відсутності на робочому місці 17 грудня 2015 року - у зв'язку зі зверненням до лікарні дитячої консультації відділкової лікарні станції «Жмеринка» у зв'язку з хворобою дочки. Проведеним розслідування встановлено, що ОСОБА_3 звертався до лікаря 18 грудня 2015 року. На час проведення оперативної наради інших документів, що підтверджують відсутність ОСОБА_3 на робочому місці з поважних причин, надано не було. Постановлено доручити начальнику відділу кадрів підготувати відповідні документи на профспілковий комітет щодо звільнення позивача за скоєне ним порушення трудової дисципліни на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України та у разі отримання згоди профспілкового комітету підготувати подання на начальника регіональної філії «Південно-Західна залізниця» щодо звільнення позивача (а. с. 48).

18 грудня 2015 року адміністрація Жмеринської дирекції залізничних перевезень звернулася до голови первинної профспілкової організації ДН-3 Головащенко А.П. щодо погодження звільнення ОСОБА_3 з підстав передбачених п. 4 ст. 40 КЗпП України (а. с. 51).

Відповідно до копії витягу з протоколу засідання профкому первинної профспілкової організації Жмеринської дирекції залізничних від 24 березня 2016 року № 83 профком згоду на звільнення позивача за п. 4 ст. 40 КЗпП не надав, оскільки ОСОБА_3 надав довідку з лікарні про перебування там з дитиною 17 грудня 2015 року. Однак, коли стало відомо, що довідка неправдива, профком визнав це рішення недійсним і 11 квітня 2016 року прийняв нове рішення, яким надав згоду на звільнення позивача за п. 4 ст. 40 КЗпП України. Тривалий термін розгляду подання зумовлений перебуванням позивача на лікарняному та нез'явленням на засідання профкому, куди його неодноразово запрошували. (а. с. 25, 26).

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_3, наданих начальнику Жмеринської дирекції залізничних перевезень від 18 грудня 2015 року, він був відсутній на робочому місці 17 грудня 2015 року через хворобу дитини -ОСОБА_12, 2007 року народження, що підтверджується копією довідки з дитячої поліклініки (а. с. 49, 50).

Відповідно до копії довідки сімейного лікаря ОСОБА_13 від 17 грудня 2015 року позивач з дитиною приходив на консультацію з приводу хвороби дитини (а. с. 16).

Крім цього, відповідні відомості були внесені до медичної картки дитини, що підтверджується копією з медичної картки (а. с. 17).

Згідно з копією пояснювальної записки педіатра ОСОБА_13 від 18 грудня 2015 року, наданої головному лікарю відділкової лікарні станції «Жмеринка», позивачеві була видана довідка, датована 17 грудня 2015 року, однак до лікаря він звертався 18 грудня 2015 року для отримання цієї довідки. Особисто ОСОБА_3 не звертався до лікаря 17 грудня 2015 року (а. с. 18).

Відповідно до копії пояснювальної записки педіатра ОСОБА_13 від 29 березня 2016 року, наданої в.о. головного лікаря відділкової лікарні станції «Жмеринка», 18 грудня 2015 року до неї звернувся позивач з приводу хвороби дитини - ОСОБА_12, 2007 року народження. Дитина захворіла 17 грудня 2015 року, однак оскільки ОСОБА_13 після 12-00 год. у цей день не приймала хворих в лікарні, так як виїжджала на виклики, то позивач вирішив звернутися до неї наступного дня, тобто 18 грудня 2015 року. Виклики лікаря додому приймаються до 10-00 год. За попередній день, тобто за 17 грудня 2015 року, батько (позивач) попросив видати йому довідку, оскільки 17 грудня 2015 року в другій половині дня він змушений був доглядати хвору дитину. В результаті йому була видана довідка в довільній формі, облік таких довідок не ведеться, через що на довідці відсутній вихідний номер. В умовах напруженого прийому, в поспіху сформулювала довідку в звичній формі, тобто про відвідування поліклініки 17 грудня 2015 року. На той час ОСОБА_13 не вважала це порушенням. Сім'ю ОСОБА_3 лікар знала давно, дитина лікувалась виключно в неї, тому лікар погодилась видати вищезазначену довідку, тим більше, що дитина дійсно хворіла (а. с. 19).

Відповідно до копії довідки, виданої дитині про причини відсутності в школі, ОСОБА_12, 2007 року народження, була відсутня в школі з 18 грудня 2015 року по 25 грудня 2015 року (а. с. 20).

Факт відсутності дитини в школі у зв'язку з хворобою підтверджується також копією шкільного журналу обліку відвідувань (пропусків занять) (а. с. 21, 22).

Відповідно до копії з журналу обліку звернень школярів до лікаря 17 грудня 2015 року у ОСОБА_12, 2007 року народження, була висока температура та головний біль (а. с. 23).

Начальник Жмеринської дирекції залізничних перевезень звернувся до Жмеринської місцевої прокуратури зафактомнеправомірної видачі довідки ОСОБА_13 (а. с. 56).

За фактом видачі лікарем ОСОБА_13 неправомірної довідки позивачеві було відкрито кримінальне провадження від 05 квітня 2016 року № 0000009 за ч. 1 ст. 358 КК України (а. с. 61, 62), яке 08 червня 2016 року закрите за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (а. с. 127).

У вказаній постанові слідчого про закриття кримінального провадження за відсутністю складу злочину встановлено, що лікар-педіатр ОСОБА_13 довідку від 17 грудня 2015 року в зв'язку з хворобою доньки ОСОБА_3 - ОСОБА_12 фактично видала на наступний день - 18 грудня 2015 року. Дитині був поставлений діагноз - ГРВІ, про що в медичній картці був зроблений відповідний запис. У зв'язку з хворобою доньки батько - позивач у справі, був вимушений забрати її зі школи та залишитися з нею вдома. 17 грудня 2015 року він до лікаря-педіатра ОСОБА_13 не звертався, оскільки знав, що її вже не було на роботі. В цей час дружина позивача перебувала на курсах в м. Києві. Довідка була складена в довільній формі, засвідчена підписом та печаткою без реєстрації (а. с. 127).

Апеляційним судом установлено, що 17 грудня 2015 року до обідньої перерви ОСОБА_3 залишив роботу з дозволу керівництва у зв'язку з хворобою дитини. У той час, коли дитина позивача захворіла, її мати - ОСОБА_14 перебувала у відрядженні, що підтверджується посвідченням про відрядження серії від 10 грудня 2015 року А № 077893 та проїзними документами до м. Києва і в зворотному напрямку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Ураховуючи вказане, висновок апеляційного суду про те, що з поважних причин позивач був відсутній на роботі з 13-00 до 17-15 год. 17 грудня 2015 року є обгрунтованим.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний з підстав, передбачених цією статтею, лише власником або уповноваженим ним органом.

Установлено, що відповідно до змісту довіреності від 01 грудня 2015 року ПАТ «Укрзалізниця» в особі виконуючого обов'язки голови правління Завгороднього О.В. уповноважила виконуючого обов'язки начальника регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» ТягульськогоВ.Т. у питаннях звільнення працівників філії діяти від імені довірителя - ПАТ «Укрзалізниця».

Проте наказ від 25 квітня 2016 року № 360/ос, яким звільнено позивача, виданий начальником регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ТягульськимВ.Т. не від імені довірителя - ПАТ «Укрзалізниця», а від імені регіональної філії «Південно-Західна залізниця».

Тобто висновок апеляційного суду про те, що зазначений наказ видано з порушенням порядку, встановленого у довіреності від 01 грудня 2015 року, є обґрунтованим.

Відповідно до статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини другої статті 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці»за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-648цс15.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Розмір коштів, стягнутих апеляційним судом на відшкодування моральної шкоди, відповідає обставинам, за яких заподіяно таку шкоду, характеру і ступеню страждань позивача.

Отже, суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи та надавши їм відповідну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Обставини справи досліджено повно, зібраним доказам надана оцінка.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судових рішень, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком суду по їх оцінці, тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 334, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 12 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

О.М.Ситнік

О.В.Ступак