АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2015 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2012 року позивач звернувся з вищезазначеним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що 31.03.2008 року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 47/МК, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 7000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 17,00% на рік з кінцевим терміном повернення 30.03.2010 року.

Вимоги до відповідача, що випливають із вказаного кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачами ОСОБА_2 та ПАТ «А-Банк» договорів поруки.

Відповідач ОСОБА_1 зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 26.11.2012 року у розмірі 19979,84 доларів США, що складає 159698,85 грн., а саме: 5741,87 доларів США заборгованість за кредитом, 7513,83 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 5742,93 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 31,28 доларів США штраф (фіксована частина), 949,93 доларів США штраф (процентна складова). Просив стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором № 47/МК від 31.03.2008 року у розмірі 18728,28 доларів США, що складає 149698,85 грн., судові витрати, стягнути солідарно з відповідачів суму у розмірі 10000 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, позивач просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не зявились з невідомих суду причин, про час розгляду справи повідомлені належним чином.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Проте, колегія суддів повністю не може погодитись з таким висновком з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № 47/МК від 31.03.2008 року ОСОБА_1 отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 7000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 17,00% на рік з кінцевим терміном повернення 30.03.2010 року.

Додатком до кредитного договору № 47/мк від 31.03.2008 року, укладеного між банком та ОСОБА_1, є графік погашення кредиту, відсотків і винагороди, зі змісту якого вбачається, що позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами).

Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Оскільки вищезазначеним додатком до кредитного договору № 47/мк від 31.03.2008 року встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем (а.с.4), відповідачем з травня 2008 року порушено зобовязання щодо повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом. Таким чином саме з травня 2008 року відповідачем порушено право кредитора, а відтак і початок перебігу позовної давності.

Відповідно до ст.259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Пунктом 6.8. Кредитного договору встановлено строк позовної давності тривалістю 5 років.

Тобто, звертаючись до суду з позовом у грудні 2012 року до відповідача ОСОБА_1, позивач дотримався встановленого строку давності захисту своїх порушених прав. Однак суд першої інстанції на вищенаведене уваги не звернув та ухвалив помилкове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1, яке підлягає скасуванню.

За змістом статей 526, 530, 610, 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором.

Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до п.2.2.2. кредитного договору, позичальник зобовязаний сплачувати відсотки за користування кредитом відповідно до п.п. 2.3.1, 2.3.2, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 4.11, 4.12 цього договору, а також відповідно до Графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди, що зазначені в Додатку №1 до цього Договору.

Згідно п.4.3. при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 34 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Згідно п.6.6 договору, при порушенні позичальником будь-якого з грошових зобовязань, передбачених даним договором, більше ніж на 120 днів, у звязку з чим банк буде змушений звернутися до суду, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн.+ 5% від суми позову.

ОСОБА_1 зобовязання за Кредитним договором № 47/МК від 31.03.2008 року належним чином не виконував, в звязку з чим станом на 26.11.2012 року виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з нього на користь позивача, в розмірі 111458 (сто одинадцять тисяч чотириста пятдесят вісім) грн. 69 коп., що складається з:

-5741,87 доларів США, що за курсом НБУ складає 45877,54 грн., заборгованості за кредитом;

-7513,83 доларів США, що за курсом НБУ складає 60035,50 грн., - заборгованості по процентам за користування кредитом;

-250 грн. штрафу (фіксована частина);

-5295,65 грн. штрафу (процентна складова).

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню і судові витрати в розмірі 2340,64 грн.

Що стосується позовних вимог до ОСОБА_1 в частині стягнення пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 5742,93 доларів США, то дані позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав:

Згідно зі ст.ст. 549, 550 ЦК України, неустойкою є штраф або пеня, та право на неї виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч 2 ст. 546 ЦК України пеня є видом забезпечення виконання зобовязання, виходячи зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19 лютого 1993 року, відповідно до вимог ст. 192 ЦК України розрахунок пені має здійснюватись у грошовій одиниці України гривні.

Крім того, за п.6.1 кредитного договору, при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених Графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди, строків повернення кредиту, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату нарахування.

Отже, пеня може обчислюватись і стягуватись лише в національній валюті України гривні. При цьому саме у гривні вона повинна обчислюватись на момент прострочення зобов'язання, а не визначенням гривневого еквіваленту на час ухвалення рішення.

За розрахунками позивача, пеню обчислено у доларах США за весь період прострочення та переведено у еквівалент у гривні за курсом Національного Банку України на дату звернення із позовом.

Проте, зі змісту розрахунку заборгованості, наданого позивачем на підтвердження своїх вимог, колегія суддів не може перевірити та встановити порядок і строк нарахування пені, оскільки, як зазначалося вище, кредитним договором встановлено порядок погашення заборгованості щомісячними платежами, що передбачає відповідальність за кожне порушення строку внесення такого чергового платежу. Наданий розрахунок, всупереч вимогам ст.58 ЦПК, не містить достатньої інформації щодо предмета доказування.

Інших рохрахунків позивачем надано не було в порушення вимог ст.60 ЦПК, що позбавляє колегію суддів можливості встановити обставини щодо яких виник спір, в той час як позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст. 10 ЦПК України.

Що стосується позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до поручителів, колегія суддів дійшла наступних висновків.

В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором № 47/МК від 31.03.2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір поруки від 31.03.2008 року (а.с.12).

Згідно вимог п.2 вищезазначеного договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання обовязків за Кредитною угодою в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Враховуючи, що умовами кредитного договору визначено порядок погашення заборгованості шляхом внесення щомісячних платежів, відносно поруки діє положення ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимогу до поручителя (аналогічна позиція міститься у Постановах Верховного Суду України від 19.03.2014 року у справі № 6-20цс14, від 17.09.2014 у справі № 6-53цс14).

Встановивши, що з травня 2008 року боржник не виконував передбачених кредитним договором обовязків, право предявити вимогу до поручителя ОСОБА_2 про виконання порушеного боржником зобовязання щодо повернення кредитних коштів у Банку виникло саме з цього часу, протягом наступних шести місяців.

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_2 лише в грудні 2012 року, не врахувавши, що зі спливом вищезазначеного строку припинилися обовязки поручителя перед кредитором. Відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності.

За таких обставин, в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду в цій частині.

Із матеріалів справи вбачається, що в забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором № 47/МК від 31.03.2008 року між позивачем та відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» був укладений договір поруки № 167 від 20.10.2010 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості до ПАТ «Акцент-Банк», суд першої інстанції не врахував положення п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, згідно із якими суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, розгляд яких проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Вирішуючи позовні вимоги до ПАТ «Акцент-Банк», суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував, вирішив спір, що виник між юридичними особами та підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, разом із вимогами, які вирішуються в порядку цивільного судочинства.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року № 6-1737цс15.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» підлягає скасуванню, а провадження у справі- закриттю, згідно ст.ст.205, 310 ЦПК України.

Також, відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України, доцільно повідомити ПАТ КБ «ПриватБанк», що розгляд його позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором віднесено до юрисдикції господарських судів.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 310 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2015 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк».

Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором- закрити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2015 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 47/мк від 31 березня 2008 року станом на 26.11.2012 року в розмірі 111458 (сто одинадцять тисяч чотириста пятдесят вісім) грн. 69 коп., що складається з:

-5741,87 доларів США, що за курсом НБУ складає 45877,54 грн., заборгованості за кредитом;

-7513,83 доларів США, що за курсом НБУ складає 60035,50 грн., - заборгованості по процентам за користування кредитом;

-250 грн. штрафу (фіксована частина);

-5295,65 грн. штрафу (процентна складова).

та судові витрати в розмірі 2340,64 грн.

В задоволенні решти позовних вимог до ОСОБА_1 відмовити.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

ОСОБА_3