АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 638/5976/16-ц Головуючий 1 інст. Хайкін В.М.
Провадження № 22ц/790/4849/16 Доповідач - Костенко Т.М.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Костенко Т.М.

суддів: Колтунової А.І., Пономаренко Ю.А.

за участю секретаря Кравченко О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 травня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гаврилов Едуард Валентинович, -

в с т а н о в и л а:

12 квітня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2, у якому просив визнати договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, недійсним.

В обґрунтування позову посилався на те, що 29.03.2013 року між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належала йому на праві приватної власності.. Вказаний договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловим Е.В.. Відповідно до пункту 4 вказаного договору продаж квартири вчинено на суму 360000 грн., що за комерційним курсом становило 45000 доларів США, які позивач повинен був отримати ще до підписання договору, проте грошових коштів у розмірі встановленому пунктом 4 він не отримував, що свідчить про відсутність розрахунку за договором купівлі-продажу квартири та є порушенням як умов договору, так і чинного законодавства, оскільки за усною домовленістю між позивачем та відповідачем грошові кошти мали були передані відповідачем після підписання договору.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 травня 2016 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гаврилов Едуард Валентинович, відмовлено.

На зазначене судове рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, вважає рішення незаконним.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, та не сприяв повному, об'єктивному і неупередженому розгляду справи.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції, не прийняв до уваги докази позивача на підтвердження обставин, які свідчать про те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, що полягали в обіцянці після підписання договору купівлі-продажу квартири та її нотаріального посвідчення здійснити розрахунок із Позивачем в розмірі 360000 грн., що за комерційним курсом становило 45000 доларів США на момент укладення договору, а також обставини стосовно того, чи передавав відповідач вказані грошові кошти іншим особам за результатами укладення договору купівлі-продажу об'єкта нерухомості, та відмовив у задоволенні клопотання про виклик свідків.

Враховуючи викладене вище, апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України, суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Як встановлено в суді першої інстанції, підтверджено наявними у справі доказами та не заперечується сторонами, 29 березня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловим Едуардом Валентиновичем за реєстровим №881, за яким продавець ОСОБА_1 передав у власність покупцю - ОСОБА_2 належну йому на праві приватної власності квартиру №1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а покупець - ОСОБА_2 прийняв у власність цю квартиру і сплатив за неї обумовлену договором грошову суму (а. с.6-9).

У відповідності до пункту 4 вищевказаного договору, продаж квартири, що є дійсним наміром сторін, вчинено на суму 360000 гривень, що за комерційним курсом на момент укладення цього договору становить еквівалент 45000 доларів США, які продавець - ОСОБА_1 повністю отримав від покупця - ОСОБА_2, ще до підписання цього договору. Продавець - ОСОБА_1 своїм підписом під цим договором підтвердив факт повного розрахунку за продану квартиру, одержання від покупця - ОСОБА_2 грошей в сумі 360000 гривень, що за комерційним курсом на момент укладення цього договору становить еквівалент 45000 доларів США, та відсутність зі свого боку по відношенню до покупця - ОСОБА_2 будь-яких претензій фінансового характеру. Зазначену в цьому договорі ціну продажу продавець - ОСОБА_1 вважає вигідною для себе, її розмір не пов'язаний зі збігом якихось важких для нього обставин і повністю його задовольняє.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний позивачем договір купівлі-продажу нерухомого майна є нотаріально посвідченим, відповідає іншим вимогам чинного законодавства, а відтак, підстави для визнання його недійсним відсутні.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (статті 202 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з вимогами статті 657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (статті 627 Цивільного кодексу України).

За змістом частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем оспорюється договір купівлі продажу квартири, який нотаріально посвідчений, містить визначення з усіх істотних умов та спрямований на настання реальних наслідків.

При цьому стверджуючи про безгрошовість такого правочину, будь-яких об'єктивниих та беззаперечних доказів такого факту позивачем судам ані першої, ані апеляційної інстанцій не надано.

За правилами ст.ст.59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судова колегія вважає, що районний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, апеляційні доводи такого висновку не спростовують.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни судового рішення, що оскаржується, в їх задоволенні належить відмовити з підстав, передбачених ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 313-315, 319, 218 ЦПК України, колегія суддів,-

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 травня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Т.М. Костенко

Судді: А.І. Колтунова

Ю.А. Пономаренко