АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарях Лознян О.С., Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» за довіреністю ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на дії держаного виконавця ОСОБА_2 та начальника Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_3, стягувач ОСОБА_4 про визнання дій та бездіяльності протиправними та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 752/4708/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2394/2016
Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_5
Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_6
В березні 2015 року представник ПАТ «Акцент-Банк» звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця, посилаючись на те, що державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_2 було неправомірно винесено постанову про стягнення виконавчого збору від 20 лютого 2015 року, при цьому не взято до уваги той факт, що скаржником 02 березня 2015 року було добровільно виконано рішення суду. Зі слів скаржника дії державного виконавця належним чином не контролював начальник відділу, а тому на його бездіяльність теж посилається скарга. Також, як зазначав скаржник, субєкти оскарження безпідставно не відреагували на клопотання скаржника про зупинення виконавчих дій і фактично проігнорували документи, які свідчили про виконання рішення суду.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року у задоволенні скарги було відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, представник ПАТ «Акцент-Банк» подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, неповноту зясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити нову про задоволення скарги в повному обсязі.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт посилався на те, що суд першої інстанції не правильно встановив обставини справи та не враховано, що боржником добровільно виконано рішення суду, що було незаконно проігноровано як судом, так і державним виконавцем. Твердження суду про те, що переведення коштів між рахунками не є виконанням рішення, на думку апелянта, є нікчемними, оскільки кошти були зачислені на пенсійний рахунок стягувача, а те що він їх не знімав, це вже не стосується боржника.

Також суд не звернув уваги на те, що в наданих державним виконавцем матеріалах не має підтвердження того, що боржник отримав постанову про відкриття виконавчого провадження, а саме повідомлення про вручення рекомендованого листа. На думку апелянта, судом проігноровано те, що державний виконавець позбавив боржника права на добровільне виконання рішення, винісши постанову про примусове виконання та стягнення виконавчого збору.

Судове засідання, за клопотанням Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, було призначено в режимі відео конференції між Апеляційним суду м. Києва та Індустріальним судом м. Дніпропетровська.

Проте за даними отриманими в режимі відео звязку від консультанта Індустріального суду м. Дніпропетровська ОСОБА_7 було повідомлено, що представник ВДВС в зал судового засідання не зявився.

За даними поштового повідомлення повідомлявся належним чином про місце, час та дату проведення судового засідання в режимі відео конференції, причини неявки суду не повідомив.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання також не з'явилися, повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи викладене, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 лютого 2015 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_2 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2/752/3772/14 виданий Голосіївським районним судом міста Києва 03.02.2015 року про стягнення з ПАТ «Акцент банк» на користь ОСОБА_4 569 572 гривні. Згідно з вказаною постановою боржнику був встановлений строк для добровільного виконання рішення суду до 20.02.2015 р.

Листом від 11.02.2015 р. вказана ОСОБА_8 була направлена на адресу боржника (а.с.47).

14 лютого 2015 р. Постановами головного державного виконавець Індустріального відділу виконавчої служби Дніпровського міського управління юстиції ОСОБА_2 було накладено арешт на усі рахунки та майно ПАТ «Акцент Банк».

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець використав надані йому законом права і не допустив у своїх діях порушення прав та законних інтересів боржника, а також вжив передбачені законом заходи примусового виконання рішення суду.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може оскільки з наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, є передчасним та таким, що ухвалений з порушенням норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ОСОБА_8 Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. встановлено, що відповідно до положень ст.10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон), державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Положеннями ст.ст.27, 28 Закону передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

У разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. ОСОБА_8 про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий лист видано 03.02.2015 р. та предявлено до виконання державному виконавцю 13.02.2015 р.

14 лютого 2015 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_2 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2/752/3772/14 виданий Голосіївським районним судом міста Києва 03.02.2015 року про стягнення з ПАТ «Акцент банк» на користь ОСОБА_4 569 572 гривні.

Вказаною постановою було встановлено строк для добровільного виконання рішення суду до 20.02.2015 р.

В той же день Постановами державного виконавця було накладено арешт на рахунки та майно боржника.

20.02.2015 р., у звязку з відсутністю документального підтвердження виконання боржником рішення в добровільному порядку, ОСОБА_8 державного виконавця було стягнуто з боржника виконавчий збір.

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Згідно з матеріалами справи та існуючими там документами, не можливо чітко встановити чи була отримана боржником вказана ОСОБА_8 і коли саме. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України представник ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області не надав суду належних доказів на підтвердження своєчасного направлення та отримання боржником ОСОБА_8 про відкриття виконавчого провадження.

Колегія суддів встановила, що 20.02.2015 р. представник ПАТ «Акцент Банк» ознайомився з матеріалами виконавчого провадження та з ОСОБА_8 про відкриття виконавчого провадження ( а.с. 53).

24 лютого 2015 р. представник ПАТ «Акцент Банк» подав до Начальника Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ лист з проханням відкласти вчинення виконавчих дій у звязку з неотриманням банком постанови про відкриття виконавчого провадження.

27 лютого 2015 р. представник ПАТ «Акцент Банк» звернувся до Начальника Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ з листом в якому просив закрити виконавче провадження у звязку з виконанням ПАТ «Акцент Банк» рішення суду в добровільному порядку, про що було надано меморіальний ордер про перерахування ОСОБА_9 на пенсійну картку Акцент Банка коштів у розмірі 569 072 грн. 00 коп. (а.с. 57 на звороті).

Положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець повязує стягнення виконавчого збору з боржника.

Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, які в цьому випадку не вчинялися.

Окрім того, положеннями ч. 3 ст. 27 зазначеного закону передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір та витрати, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Аналогічний висновок міститься в ОСОБА_8 Верховного Суду України судової палати у господарських справах від 28 січня 2015 р. по справі № 3-217гс14.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував наведених положень матеріального закону, не взяв до уваги, що відділом державної виконавчої служби не було належним чином виконані вимоги Закону щодо направлення боржнику ОСОБА_8 про відкриття виконавчого провадження, не було вчинено заходів примусового виконання рішення в межах виконавчого провадження, не були перевірені відповідні докази щодо виконання боржником рішення суду у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішення є звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника, вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Колегія суддів не приймає до уваги ОСОБА_8 державного виконавця від 14.02.2015 р. про накладення арешту на майно боржника та рахунки, як дії повязані з примусовим виконанням рішення суду, оскільки на даний час строк для добровільного виконання рішення суду ще не сплинув, оскільки відповідно до матеріалів справи представник ПАТ «Акцент Банка» ознайомився з постановою про відкриття виконавчого провадження тільки 20 лютого 2015 р.

Колегія суддів вважає, що початок строку для добровільного виконання рішення суду починається з часу отримання боржником постанови про виконавче провадження, тобто з 20 лютого 2015 р.

Крім того державний виконавець не перевірив докази надані ПАТ «Акцент Банк» про добровільну оплату боргу, чи отримав вказані кошти ОСОБА_4, чи є йому в цьому перешкоди, чи зараховані вказані гроші на його рахунок, тобто не вчинив дії для встановлення виконання рішення суду.

Щодо вимог скаржник про визнання протиправними та незаконними дії начальника Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ колегія суддів вважає, що апелянт не надав суду належних доказів щодо порушень Закону з боку начальника ОСОБА_3, тому у даній частині ухвала суду першої інстанції залишається без змін.

Колегія суддів звертає увагу на те, що скаржник оскаржує дії та бездіяльність державного виконавця та начальника виконавчої служби, а доводи та докази надає тільки неправомірності дій державного виконавця. В чому полягає бездіяльність в скарзі не наводить та належних доказів суду першої інстанції не надав.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» за довіреністю ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року в частині відмови у задоволенні скарги Публічного Акціонерного Товариства «Акцент Банк» про визнання дій та бездіяльності головного державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_2 та скасування ОСОБА_8 про стягнення виконавчого збору скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині наступного змісту:

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої в частині винесення ОСОБА_8 від 20.02.2015 р. про стягнення з ПАТ «Акцент Банка» виконавчого збору та не направлення ОСОБА_8 від 20.02.2015 р. про стягнення виконавчого збору.

Скасувати ОСОБА_8 державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої від 20.02.2015 р. про стягнення з ПАТ «Акцент Банка» виконавчого збору за виконавчим листом про стягнення з ПАТ «Акцент Банка» на користь ОСОБА_9 коштів у розмірі 569 572.00 грн.

В задоволені вимог про визнанні протиправною та незаконною бездіяльність головного державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_2 відмовити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року в частині визнання протиправними та незаконними дій начальника Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_3 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді