Справа № 645/3906/16-ц
Провадження № 2/645/2266/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Горпинич О.В.

за участю секретаря судового засідання Денісенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фрунзенського відділу Державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, третя особа: ОСОБА_2 про зняття арешту та виключення запису про обтяження,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом, яким просив скасувати арешт та заборону відчуження на невизначене майно, все рухоме та нерухоме, яке належить йому, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Фрунзенським ВДВС Харківського МУЮ; виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за № 12183226 від 18.02.2012 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.02.2012 року Фрунзенським ВДВС Харківського МУЮ на все рухоме майно; виключити з Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна запис про арешт, реєстраційний номер обтяжень 12183223, зареєстрований 18.02.2012 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, від 10.02.2012 року Фрунзенським ВДВС Харківського МУЮ, обєкт обтяжень все майно.

В обґрунтування позову посилався на те, що позивачу стало відомо, що на все рухоме та нерухоме майно, що йому належить, накладено арешт постановою Фрунзенського ВДВС Харківського МУЮ від 10.02.2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в рамках виконавчого провадження № 31242430, та внесено запис до Державного реєстру обтяжень рухомого майна та Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна. На його звернення з проханням скасувати арешт, Фрунзенський ВДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області листами від 30.06.2016 року та 10.08.2016 року повідомили, що у 2012 році на виконанні виконавчої служби знаходився виконавчий напис нотаріуса Харківського міського нотаріального округу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі договору позики від 31.10.2007 року боргу у сумі 42000 грн. та плату за вчинення виконавчого напису у сумі 2000 грн.. 04.12.2012 року по вказаному виконавчому провадженню винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та виконавчий напис повернуто стягувачу. У постанові державного виконавця зазначалося, що виконавчий документ може бути предявлено для виконання в строк до 04.12.2013 року. З листа Фрунзенського ВДВС вбачається, що виконавчий документ вдруге на виконання не повертався. Також, ВДВС повідомляли, що згідно Закону України «Про виконавче провадження» у державного виконавця відсутні правові підстави для зняття арешту у рамках завершеного виконавчого провадження.

На підставі викладеного, до суду було подано відповідний позов.

До судового засіданні позивач не зявився, проте присутній його представник підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просивши про їх задоволення, посилаючись на обставини, викладені вище.

Представник Фрунзенського ВДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області у судовому засіданні у вирішенні спору покладався на розсуд суду.

Третя особа: ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, повідомлявся про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши представника позивача, представника Фрунзенського ВДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, а також письмові докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Що стосується вимог про скасування арешту, то вони підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що постановою старшого державного виконавця Фрунзенського ВДВС Харківського МУЮ від 10.02.2012 року відкрито виконавче провадження на підставі заяви стягувача про примусове виконання виконавчого напису № 79, виданого 19.01.2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі договору позики від 31.10.2007 року, боргу у розмірі 42000 грн. та плату за вчинення виконавчого напису у сумі 2000 грн.. Постановою державного виконавця від 10.02.2012 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1. Постановою державного виконавця від 04.12.2012 року виконавчий документ, а саме: виконавчий напис № 79, виданий 19.01.2012 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_3 повернутий стягувачу на підставі ст. 38, п. 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення. У постанові зазначалося, що виконавчий документ може бути повторно предявлено для виконання в строк до 04.12.2013 року.

З листа відповідача вбачається, що вищезазначений виконавчий документ повторно для виконання не надходив, виконавче провадження, відповідно до Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби, знищено.

Листом від 10.08.2016 року Фрунзенського ВДВС м. Харкова Головного управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 відмовлено в скасуванні арешту, оскільки повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає зняття арешту з майна боржника та те, що на теперішній час вказаний виконавчий документ відсутній на виконанні у відділі.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження». Закон визначає загальні положення, права учасників виконавчого провадження та чіткий порядок здійснення виконавчих дій, зокрема, і випадки та порядок зняття з майна арешту, накладеного державним виконавцем у процесі здійснення виконавчих дій.

Законом України «Про виконавче провадження» передбачено зняття державним виконавцем накладеного на майно боржника арешту у випадку завершення виконавчого провадження (закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав) (ч. 1 ст. 50). Разом з тим, положення вказаної норми не поширюються на повернення виконавчого документа стягувачу (ст. 47). Законом не передбачено зняття державним виконавцем арешту у разі повернення виконавчого документу стягувачу.

Частинами 1-4 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Частиною 5 вказаної статті визначено, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Як достеменно встановлено судом, виконавчий документ повернутий стягувачу 04.12.2012 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», повторно виконавчий документ до ВДВС не надходив.

За змістом ст. 55 Конституції України, Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно з ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст. 3 ЦПК України).

Дослідивши докази в їх сукупності, враховуючи те, що виконавчий документ повернутий ще у 2012 році, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ухвалена в рамках даного виконавчого провадження, не скасована, що перешкоджає позивачу реалізації права власності, тобто вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним майном, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню.

Разом з цим, суд відмовляє в задоволенні вимог про виключення в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису про обтяження за реєстраційними номерами 12183226, 12183223, зареєстровані 18.02.2012 року, оскільки суд не може перебирати повноваження, надані іншим органам на вчинення цих дій.

Керуючись ст.ст. 6, 8, 10, 60, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Скасувати арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та заборону його відчуження, накладений постановою державного виконавця Фрунзенського ВДВС Харківського міського управління юстиції ОСОБА_4 від 10 лютого 2012 року при примусовому виконанні виконавчого напису № 79, виданого 19.01.2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі договору позики від 31.10.2007 року, боргу у розмірі 42000 грн. та плату за вчинення виконавчого напису у сумі 2000 грн..

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова шляхом подання в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -