У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мартинюк В.І., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 25 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 25 лютого 2016 року у справі за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання недійсними кредитного договору і договору поруки,

в с т а н о в и в:

У вересні 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про дострокове стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором.

30 вересня 2015 року відповідачі звернулись до суду із зустрічним позовом про визнання недійсними кредитного договору і договору поруки.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що кредитор в порушення вимог ст. ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та постанови НБУ надав споживчий кредит в іноземній валюті, не маючи на це індивідуальної ліцензії, договір не містить інформації про сукупну вартість кредиту та детального розпису загальної вартості кредиту; на свій розсуд проводив зарахування щомісячних платежів на погашення тіла кредиту та відсотків, значно збільшуючи зарахування на відсотки за рахунок зменшення зарахувань на погашення тіла кредиту. Крім того, умови укладення кредиту є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, встановлюють істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків направлених на погіршення становища позичальника.

Під час укладення договору, позичальника навмисно було введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення та кредитний договір містить несправедливі умови, що поставило позичальника в невигідне становище і порушує його права, як споживача. В зв'язку з чим просили визнати недійсними кредитний договір та договір поруки.

Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 25 грудня 2015 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 25 лютого 2016 року первісний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 залишок суми за кредитним договором №08/11/2007/84ОК3444 від 27 листопада 2007 року яка станом на 26 серпня 2015 року склала 38 183, 82 доларів США, що еквівалентно 863 848 грн 26 коп.

В решті позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені зустрічного позову та ухвалу апеляційного суду в повному обсязі, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов в повному обсязі.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із безпідставності позовних вимог.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1, 3, 5 ст. 203 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст.642 - 643 ЦК України.

Підписанням спірного договору ОСОБА_2 засвідчила, що вона ознайомлена з інформацією, яка наведена у договорі.

На виконання спірного правочину протягом 2007-2014 рр. сплачувала регулярні обов'язкові платежі, отже до певного часу погоджувалась з умовами договору.

Посилання ОСОБА_2 на ту обставину, що перед укладенням кредитного договору її не було повідомлено у письмовій формі про орієнтовану сукупну вартість кредиту спростовуються матеріалами справи, зокрема інформація про умови кредитування підтверджена графіком платежів та розрахунком сукупної вартості кредиту, процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг.

Підписуючи спірний договір позивач за зустрічним позовом підтвердила факт ознайомлення з елементами вартості кредиту та умовами кредитування і в тому числі в іноземній валюті. Укладеним договором чітко визначено умови надання та порядок погашення кредиту. До банку із заявами про надання додаткової інформації або роз'яснення певних положень договорів вона не зверталась.

Відповідно ч.2 ст.1056 ЦК України позичальник має право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до вставленого договором строку його надання.

Пунктом 6 ст.11 України «Про захист прав споживачів» передбачено, що позивач мав право протягом чотирнадцяти днів відкликати свою згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, однак позичальник ОСОБА_2 не скористалась цим правом, отримала грошові кошти і цим засвідчила свою згоду з усіма умовами договору і на той момент не вважала їх такими, що порушують її права/інтереси або є несправедливими, навпаки протягом тривалого часу сумлінно виконувала умови договору, сплачуючи щомісяця обумовлену договором суму.

Слід також зазначити, що посилання на зростання курсу долара США до гривні порушує майнові інтереси позичальника наразі і порушуватиме в подальшому безпідставні, оскільки незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена, тому при укладенні договору саме в іноземній валюті, ОСОБА_2 свідомо прийняла на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу і на момент укладення такого договору, її це влаштовувало.

Резюмуючи наведене, вбачається, що при укладенні спірного договору ОСОБА_2 діяла свідомо, вільно, враховуючи власні інтереси, прийняла рішення про вибір контрагента та вступила з ним в договірні відносини, визначивши при цьому характер правочинів і умови, а тому підстав для визнання оспорюваного правочину не дійсним, не встановлено.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із матеріалів касаційної скарги та змісту судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання недійсними кредитного договору і договору поруки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 25 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 25 лютого 2016 року.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.І. Мартинюк