Справа № 336/4643/15-ц
Провадження № 2/333/251/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 р. м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Кулик В.Б.,

при секретарі Довгаль А.Г.,

за участю представника позивача Стадніченко С.В., відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення суми боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 29.11.2006 року в розмірі 8 392 доларів США 90 центів, пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 2 593 грн. 71 коп.

Позовні вимоги банку обґрунтовані неналежним виконанням відповідачами своїх договірних зобов'язань щодо своєчасного повернення кредитних коштів за період з серпня 2014 року. Позовні вимоги ґрунтуються на приписах ст. ст. 6, 16, 526, 530, 533, 546, 549, 553, 554, 610, 611, 612, 627, 629, 632, 1046, 1048, 1050, 1054 ЦК України.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту № 0 від 29.11.2006 року, укладеного між сторонами.

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що зміст кредитного договору суперечить вимогам законодавства, перед укладенням договору банк не ознайомив позичальника у письмовій формі з переліком обов'язкової інформації щодо умов кредитування в обсязі, встановленому Законом України «Про захист прав споживачів», що вплинуло на спроможність позичальника оцінити належним чином власну можливість виконувати належним чином свої обов'язки за цим договором. Банк вніс до умов договору несправедливі умови, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Зустрічні позовні вимоги ґрунтуються на приписах ст. 42 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 6, 11, 18, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 203, 230, 267, 509, 559, 1054, 1057-1 ЦК України, ст. 345 ГК України.

Відповідач ОСОБА_3 в письмових поясненнях зазначає, що кредитний договір № 0 від 29.11.2006 року і договір поруки № 0/П від 29.11.2006 року були підписані і виконувалися позивачем без дотримання вимог, необхідних для дійсності зазначених договорів, як це передбачається ст. ст. 203, 230 ЦК України, з ознаками введення позичальника і поручителя в оману щодо обставин, які мають істотне значення для їх прав, як сторін договорів. Перед укладенням договору банк не повідомив позичальника у письмовій формі про низку умов кредитування. Умови кредитного договору є несправедливими і суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Договір поруки є недійсним в силу закону, оскільки 25.06.2009 року між банком і ОСОБА_2 без згоди поручителя була укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору, якою змінено графік погашення кредиту: зменшені платежі перших років кредитування за рахунок збільшення платежів останніх років кредитування, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя із-за збільшення відсотків до сплати за кредитним договором. Порука є припиненою з 25.06.2009 року, згідно зі ст. 559 ЦК України, оскільки забезпечувальне зобов'язання ОСОБА_2 було збільшене без згоди поручителя. Також, кредитор пропустив встановлений законом шестимісячний термін з моменту настання терміну основного зобов'язання для звернення до поручителя. Просить у задоволенні позову банку відмовити.

В судових засіданнях присутні учасники судового процесу підтримали доводи, викладені в позовних вимогах та в запереченнях на них.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд встановив наступне.

29.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_2 (позичальник) був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 40 600 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором.

Позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток № 1 до договору), але в будь-якому випадку не пізніше 29.11.2027 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) (п. 1.2.2 договору).

До кредитного договору сторонами були укладені додаткові угоди: № 1 від 25.06.2009 року та № 2 від 02.09.2010 року, якими змінювався графік погашення кредиту.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» (кредитор), і ОСОБА_3 (поручитель) був укладений договір поруки № 0/П від 29.11.2006 року, згідно з п. 1 якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_2 (боржник) усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з договору № 0 від 29.11.2006 року, укладеного між кредитором і боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

02.09.2010 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_3 укладена додаткова угода/договір про внесення змін № 1 до договору поруки, за умовами якого поручитель надає свою згоду на зміну основного зобов'язання, що забезпечується договором щодо графіку погашення кредиту.

Аналіз фактичних обставин справи свідчить про те, що спірні правовідносини сторін ґрунтуються на умовах кредитного договору № 0 від 29.11.2006 року і договорі поруки № 0/П від 29.11.2006 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 за зустрічним позовом про визнання недійсним кредитного договору, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За положеннями ст. 627 ЦК України та ч. ч. 2, 3 ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а також мають право врегулювати в договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами, а також сторони можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Вказані положення узгоджуються із нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення кредитного договору) передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Частиною 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення кредитного договору) встановлено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що під час укладення оспорюваного кредитного договору, позичальника ОСОБА_2 було ознайомлено із необхідними даними про умови кредитування, передбачені як ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів», так і Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», зокрема, щодо валюти кредитування, параметрів кредиту, додаткових витрат, тощо, що підтверджується його підписами на кожній сторінці кредитного договору та додатках до кредитного договору. При цьому, позичальник не висловлював свою незгоду з приводу ненадання банком якоїсь неповної інформації з приводу умов кредитування.

Таким чином, позичальник був ознайомлений із умовами кредитування. Крім того, позичальник тривалий період часу виконував умови кредитного договору від 29.11.2006 року, а з позовом до суду про визнання договору недійсним звернувся лише у січні 2016 року.

Як наслідок, судом не приймаються до уваги твердження ОСОБА_2 про те, що умови кредитного договору, згідно зі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими, оскільки позичальник до моменту укладення договору був ознайомлений зі всіма умовами договору та погодився на них.

Отже, оскільки оспорюваний кредитний договір було укладено позичальником саме на викладених у ньому умовах, які його влаштували і заперечень не викликали, що підтверджується його особистим підписом, останній певний період часу не відмовлявся від його виконання, а тривалий час користувався кредитними коштами, суд вважає доводи зустрічного позову недоведеними.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В ході розгляду справи ОСОБА_2, всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не було доведено у встановленому законом порядку тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх зустрічних позовних вимог та наявності підстав для визнання кредитного договору № 0 від 29.11.2006 року недійсним. Правочин, що оспорюється, відповідає вимогам законодавства, складений з урахуванням вимог закону щодо його форми і змісту, а отже відсутні підстави для визнання його недійсним.

Таким чином, позовні вимоги за зустрічним позовом є необґрунтованими і не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовних вимог банку за первісним позовом, то слід зазначити наступне.

В ході розгляду справи судом досліджені розрахунки заборгованості за кредитним договором, у т.ч. розрахунок суми основного боргу, розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом, розрахунок пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами.

Аналізом наданих суду документів було встановлено, що з боку позичальника неналежним чином виконувались взяті на себе договірні зобов'язання зі своєчасної та в повному обсязі сплати тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами.

Внаслідок цього, за станом на 09.06.2015 року заборгованість позичальника за тілом кредиту становить 7 612 доларів США 46 центів, заборгованість по процентам становить 780 доларів США 44 центів, в т.ч. прострочена заборгованість з серпня 2014 року - 706 доларів США 37 центів.

Банком на адресу позичальника і поручителя були направлені вимоги від 23.04.2015 року за вих. № 30-11/24673 та від 23.04.2015 року за вих. № 30-11/24672 про погашення заборгованості. Відповідачем-1 вимога одержана 04.05.2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідачі на вимогу банку відповіді не надали.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного судочинства України.

Згідно зі ст. 536 ЦК України за користуванням чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором або іншим актом цивільного законодавства.

Суду не надано доказів сплати вищевказаної заборгованості за тілом кредиту та процентів за користування кредитними коштами.

Такими чином, позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів суми 7 612 доларів США 46 центів кредитних коштів та суми 780 доларів США 44 центів заборгованості по процентам є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення суми 2 593 грн. 71 коп. пені, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.1 кредитного договору передбачений розмір та порядок обрахування пені за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх зобов'язань, передбачених договором.

Пеня нарахована позивачем за період з 12.09.2014 року по 09.06.2015 року.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми пені, суд вважає його вірним.

Судом відхиляються твердження ОСОБА_3 про припинення дії поруки з посиланням на те, що 25.06.2009 року між банком і ОСОБА_2 без згоди поручителя була укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору, якою змінено графік погашення кредиту: зменшені платежі перших років кредитування за рахунок збільшення платежів останніх років кредитування, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя із-за збільшення відсотків до сплати за кредитним договором.

Так, судом встановлено, що 02.09.2010 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_3 укладена додаткова угода/договір про внесення змін № 1 до договору поруки, за умовами якого поручитель надає свою згоду на зміну основного зобов'язання, що забезпечується договором щодо графіку погашення кредиту.

Також, судом відхиляються твердження ОСОБА_3 про припинення дії поруки з посиланням на те, що кредитор пропустив встановлений законом шестимісячний термін з моменту настання терміну основного зобов'язання для звернення до поручителя, згідно зі ст. 559 ЦК України.

Так, умова договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором - не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, однак строк виконання основного зобов'язання визначено кредитним договором - строк повного погашення кредиту є 29.11.2027 року. Несплата боржником чергового платежу не може автоматично вважатися підставою для настання строку повернення всіх кредитних коштів, якщо інше не встановлено домовленістю сторін.

Право на повернення простроченої заборгованості по процентам банк застосував відповідно до досудових вимог від 23.04.2015 року про погашення заборгованості за кредитним договором. За змістом цих вимог банк вимагав від боржника та поручителя на протязі 31 календарного дня з дати отримання вимог сплатити на рахунок банку заборгованість по простроченим процентам в сумі 560 доларів США 62 центи.

Позов банку направлено в суд 26.06.2015 року, тобто в межах строків, згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Таким чином, банком не були пропущені строки, передбачені ч. 4 ст. 559 ЦК України, а тому відсутні підстави вважати поруку за договором № 0/П від 29.11.2006 року припиненою.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Судові витрати по справі покладаються порівну на відповідачів.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 1, 10, 15, 88, 212, 213, 215, 292, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму 8 392 доларів США (вісім тисяч триста дев'яносто два) 90 центів, заборгованості за користування кредитними коштами та нарахованими процентами за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 29.11.2006 року, що за курсом НБУ за станом на 09.06.2015 року еквівалентно 177 110 (сто сімдесят сім тисяч сто десять) 70 коп., суму 2 593 (дві тисячі п'ятсот дев'яносто три) грн. 71 коп. пені.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму 898 (вісімсот дев'яносто вісім) грн. 52 коп. витрат на оплату судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму 898 (вісімсот дев'яносто вісім) грн. 52 коп. витрат на оплату судового збору.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.Б. Кулик