Справа 206/5431/15-ц
Провадження 2/206/63/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" лютого 2016 р. Самарський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Колісник В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

29 вересня 2015 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до наявних у позивача копій документів, які посвідчують особу відповідача (паспорт громадянина України, виданий 04 вересня 1997 року) прізвище відповідачки зазначено як «Синькова», проте у нотаріально посвідченій довіреності, виданої від імені відповідачки для представництва її інтересів, є посилання на паспорт, виданий 14.02.2008 року, і прізвище у довіреності зазначено як «Сінькова». Оскільки особа відповідачки не змінювалася, має той же ідентифікаційний код, є лише відмінність написання її прізвища у різний час, правильно вказувати прізвище відповідачки у теперішній час слід як «Сінькова».

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 27 листопада 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідачці був наданий кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Кредитні кошти були надані у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою.

Прийняті на себе зобовязання відповідач не виконувала, внаслідок чого станом на 31.07.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 39793,70 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 9991,00 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 26603,33 грн., заборгованості за пенею та комісією 3199,37 грн. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 11205,12 грн., яка була задоволена судовим наказом Самарського районного суду м. Дніпропетровська з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», різниця становить 28588,58 грн., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1429,43 грн. Отже, заборгованість до стягнення становить 30518,01 грн.

На підставі викладеного, позивач просить стягнути із відповідача заборгованість у розмірі 30518,01 грн. та судові витрати по справі (а.с. 1-4).

Ухвалою від 21.12.2015 року провадження в даній справі в частині вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором без номера від 27 листопада 2007 року з ОСОБА_2 в частині кредиту в розмірі 9991,00грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 20783,57грн., заборгованості по комісії - 2049,37грн. та іншим нарахуванням, здійсненим станом на 31 серпня 2013 року включно - закрито.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні з урахуванням судового наказу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05.02.2009 року та Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17.12.2013 року позовні вимоги підтримав частково, обґрунтувавши їх з тих же підстав, що викладені в позовній заяві, просив суд задовольнити позов частково. Зазначив, що відповідно до умов та правил надання банківських послуг договір діє, оскільки письмових заяв про припинення договору не було.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, судом належним чином повідомлена, про що свідчать поштові повідомлення про вручення (а.с.28, 33).

Представники відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог у повному обсязі, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними, в задоволенні позову просили суд відмовити з підстав, викладених в письмових запереченнях. Представник ОСОБА_4 пояснив, що належні та допустимі докази, які б підтверджували нарахування суми боргу в матеріалах справи відсутні, нарахування відсотків можливе лише в період дії картки відповідача. Строк дії картки відповідача минув понад пять років тому, отже підстав для нарахування відсотків у банку не було.

Вислухавши пояснення та доводи представника позивача, який підтримав позов частково, представників відповідача, які заперечували проти задоволення позовних вимог, дослідивши письмові докази справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовної заяви необхідно звідмовити з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні.

В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори й інші правочини

Згідно ст.ст. 1050 та 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Вказані вимоги закону відповідачем не виконуються.

Судом встановлено, що 27 листопада 2007 року було укладено договір № б/н, відповідач ОСОБА_1 звернулася із заявою до позивача про видачу кредитної картки, із встановленим кредитним лімітом у розмірі 10000,00 грн. (а.с. 12-13). Відповідач отримала кредитну картку №136752. Відповідач була ознайомлена із умовами та правилами надання банківських послуг. Строк дії карти складає 2 роки, а строк дії кредитного ліміта збігається зі строком дії платіжної карти. (а.с. 9-15).

Судовим наказом Самарського районного суду м. Дніпропетровська з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто суму у розмірі 11205,12 гривень в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №б/н від 27.11. 2007 року (а.с. 5).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2013 року стягнуто із ОСОБА_1, (і.н. НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом згідно договору від 27.11.2007 року, яка утворилася станом на 31.08.2013 року, в розмірі 34965,14 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 9991,00 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 20783,57 грн., заборгованості по комісії 2049,37 грн., а також штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 1641,20 грн. та судовий збір у розмірі 349,65 грн., а всього суму у розмірі 35314,79 (тридцять пять тисяч триста чотирнадцять) грн. 79 коп. (а.с. 42-43).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2014 року рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2013 року в частині стягнення штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, - скасовано, а в частині стягненого розміру судового збору - змінено. Відмовлено Публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» в його позовних вимогах про стягнення за кредитним договором без номера від 27 листопада 2007 року з ОСОБА_1 штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 328,23грн. В іншій частині рішення залишено без змін. (а.с. 39-41).

Згідно наданого детального розрахунку заборгованості за договором № б/н від 27.11.2007 року станом на 31.10.2015 року ОСОБА_1 має загальний залишок заборгованості за відсотками в сумі 27369,31 грн. Разом з тим судом вже були розглянуті і стягнуті судовим рішенням платежі станом на 31.08.2013 року, відсотки на той час складали 20783,57 грн. (а.с.48-51).

Також слід зазначити, що вищенаведеними судовим наказом та рішеннями, які набрали законної сили, не скасовані і не переглянуті, сумарно стягнуто з ОСОБА_1 за даним кредитом 11205,12 (за судовим наказом) + 34965,14 (за рішенням суду першої інстанції) 500,00 1641,20 (суми штрафів, стягнення яких скасовано рішенням апеляційного суду) = 44029,06 (грн.), що перевищує загальну суму всіх нарахувань, приведених банком у останньому за часом розрахунку заборгованості станом на 31.10.2015 року 43245,16 грн.

У звязку з тим, що умовами договору обумовлені строки дії картки 2 роки, останнє погашення по кредиту відбулося у 20.05.2010 року, минув строк позовної давності.

Суд вважає, що до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обовязку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобовязань передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизначених) частин платежу. Бездіяльність боржника (наприклад, не оспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається за законом або договором) не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила частина перша статті 261 ЦК України.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне застосувати загальні положення цивільного законодавства щодо строків позовної давності до врегулювання відносин, повязаних із наданням кредиту.

У п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», також звертається увага на те, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (нараховані відсотки, стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Відповідно до загальних норм цивільного законодавства, а саме ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна даність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до вирішення ним рішення.

Враховуючи наведене, беручи до уваги таку письмову заяву відповідача та в силу дії ч. 4 ст. 267 ЦК України, якою передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки встановлено, що позивач порушив вимоги щодо позовної давності для звернення до суду.

Також, оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, заборгованість за тілом кредита була стягнута з відповідача у повному обсязі, у банка припиняється підстава для нарахування відсотків, пені та інших нарахувань окрім тих, що визначені ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати, які у позовних вимогах заявлено не було.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог судом має бути відмовлено, судові витрати понесені позивачем не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 48, 10, 11, 18, 5764, 88, 208, 209, 212 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков