Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 335/7988/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Кравченко Л.Ю.
Провадження № 22-ц/778/2321/16 Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» травня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

за участю секретаря: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2016 року по справі

за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку про зобов'язання виконати судові рішення

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «КБ «Актив-банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку про зобов'язання виконати судові рішення.

В обґрунтування вимог зазначив, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 27.10.2014 року з ПАТ «КБ «Актив-банк» стягнуто на його користь проценти за користування грошовими коштами за договором банківського вкладу за період з 01.08.2014 по 31.08.2014 року. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 12.12.2014 року з ПАТ «КБ «Актив-банк» стягнуто на його користь проценти за користування грошовими коштами за договором банківського вкладу за період з 01.09.2014 по 31.09.2014 року. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13.01.2015 року з ПАТ «КБ «Актив-банк» стягнуто на його користь проценти за користування грошовими коштами за договором банківського вкладу за період з 01.10.2014 по 18.11.2014 року. До теперішнього часу рішення суду не виконано.

Вважає, що, не виконавши зазначені рішення суду, ліквідатор банку вчинив злочин, передбачений ст.382 КК України.

На підставі зазначеного просив зобов'язати ПАТ «КБ «Актив-банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку в порядку ч.5 ст.124 Конституції України виконати вищевказані рішення суду, притягнути ліквідатора банку до кримінальної відповідальності за ст. 382 КК України.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2016 року позов задоволено.

Зобов'язано ПАТ «КБ «Актив-банк» виконати в порядку ч.5 ст.124 Конституції України рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя по справам:

-рішення суду від 27.10.2014 року по справі №335/11193/14-ц про стягнення з ПАТ «Актив банк» на користь ОСОБА_3 процентів за користування грошовими коштами за договором банківського вкладу за період з 01.08.2014 по 31.08.2014 року;

-рішення 12.12.2014 року по справі 335/13053/14ц про стягнення з ПАТ «Актив банк» на користь ОСОБА_3 процентів за користування грошовими коштами за договором банківського вкладу за період з 01.09.2014 по 31.09.2014 року;

-рішення від 13.01.2015 року по справі 335/13974/14-ц про стягнення з ПАТ «Актив банк» на користь ОСОБА_3 процентів за користування грошовими коштами за договором банківського вкладу за період з 01.10.2014 по 18.11.2014 року.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалити рішення стосовно позовної вимоги про притягнення ліквідатора ПАТ «КБ «Актив-банк» до кримінальної відповідальності у відповідності до ст. 382 КК України.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, обговоривши доводи скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі зводяться до того, що судом першої інстанції не розглянута його вимога про притягнення до кримінальної відповідальності ліквідатора ПАТ «КБ «Актив-банк» ОСОБА_4 за невиконання судових рішень.

Проте зазначені доводи є безпідставними, оскільки цивільне провадження є процесом встановлення фактів, які надають можливість вирішити цивільно-правовий спір, і ця процедура не передбачає встановлення особи чи покарання зазначеної позивачем особи як правопорушника. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 14 серпня 2015 р. у відкритті провадження за цими вимогами ОСОБА_3 було відмовлено на підставі п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України і ухвала в цій частині під час розгляду справи в апеляційному суді не була скасована (а.с.4,30,32).

Разом з тим, під час розгляду справи встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковими для скасування судового рішення, що дає підстави колегії суддів вийти за межі доводів апеляційної скарги.

Так, відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалюючи рішення, суд визнав, що відповідачем не виконані обов'язки за цивільно-правовими угодами, укладеними між банком та ОСОБА_3, одночасно суд зобов'язав банк в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку виконати судові рішення.

Проте такі висновки є необґрунтованими та не відповідають обставинам справи, вимогам закону.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Стаття 12 ЦК України, передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, під способами захисту суб'єктивних цивільних прав та інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких суд здійснює поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав чи інтересів та вплив на правопорушника.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 посилався на невиконання ухвалених на його користь судових рішень, порушення ст.124 Конституції України та просив зобов'язати відповідача виконати судові рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 реалізував своє право на стягнення з ПАТ «КБ»Актив-банк» заборгованості за договорами банківського вкладу, тобто ОСОБА_3 захистив права позивача в межах охоронюваних правовідносин. Ццивільно-правовий спір за угодами між банком та ОСОБА_3 вирішено з ухваленням судових рішень, а саме:

-рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 27.10.2014 року по справі №335/11193/14-ц про стягнення з ПАТ «Актив банк» на користь ОСОБА_3 процентів за користування грошовими коштами за договором банківського вкладу за період з 01.08.2014 по 31.08.2014 року;

-рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя 12.12.2014 року по справі 335/13053/14ц про стягнення з ПАТ «Актив банк» на користь ОСОБА_3 процентів за користування грошовими коштами за договором банківського вкладу за період з 01.09.2014 по 31.09.2014 року;

-рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13.01.2015 року по справі 335/13974/14-ц про стягнення з ПАТ «Актив банк» на користь ОСОБА_3 процентів за користування грошовими коштами за договором банківського вкладу за період з 01.10.2014 по 18.11.2014 року.

Таким чином, у даному випадку позов заявлено не у зв'язку з невиконанням цивільних угод банком та не у зв'язку із здійсненням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб спеціальної функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, а через несвоєчасне виконання банком як відповідачем по іншим цивільним справам судових рішень, що набрали законної сили.

Суд не вірно послався на ст.ст.525,536 ЦК України, не звернув уваги на підстави заявлених ОСОБА_3 позовних вимог, не з'ясував їх суть і характер та безпідставно ухвалив рішення, яким зобов'язав виконати раніше ухвалені судові рішення.

Між тим, діюче законодавство не передбачає необхідності ухвалення судового рішення за вимогою про спонукання до виконання вже ухваленого рішення.

Згідно зі ст. 124 Конституції України, ст. 14 ЦПК України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Пунктом 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 ст. 6 § 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків та, водночас, передбачає виконання судових рішень.

Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 43).

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 26.06.2013 року у справі № 1-7/2013 за конституційним зверненням акціонерної компанії «Харківобленерго» щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 17, пункту 8 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що обов'язкове виконання судових рішень є складовою права на справедливий судовий захист.

Як передбачено ч.2 ст.14 ЦПК України невиконання судових рішень є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Чинним законодавством України у разі невиконання судових рішень, які набрали законної сили, передбачена також процедура їх примусового виконання. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Так, статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу (ст. 2 цього Закону).

Здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в цивільних справах здійснюється в порядку, визначеному розділом VII ЦПК України.

Отже, після набрання рішенням суду законної сили правовідносини сторін із сфери вирішення спору переходять у сферу виконання рішення суду, яка є завершальною стадією судового провадження.

Суд не звернув уваги на вимоги закону та розглянув самостійний позов ОСОБА_3 до ПАТ «КБ «Актив-банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання виконати судові рішення.

Право ОСОБА_3 на виконання судового рішення не підлягає правовому захисту шляхом пред'явлення нового цивільного позову про зобов'язання виконати судові рішення, що є фактом, який підтверджує неправомірність виникнення цивільного процесу у цьому випадку (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України).

З огляду на викладене, на підставі п.4 ч.1 ст.307, ст.310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 307,310 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2016 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку про зобов'язання виконати судові рішення закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: