Справа № 344/5646/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2353/2016
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Бойчука І.В., Горейко М.Д.

за участю секретаря: Возняк В.Д.

сторін: представника позивачки ОСОБА_2 ОСОБА_3, представника Департаменту комунального транспорту і зв»язку виконкому Івано-Франківської міськради ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5, його представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Івано-Франківського міського голови, ОСОБА_5 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_7, Депратамент комунального господарства, транспорту і зв'язку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання неправомірним та скасування розпорядження міського голови, визнання недійсним та скасування розпорядження госпрозрахункової групи з приватизації державного житлового фонду, визнання таким, що не видавалось свідоцтво про право власності на квартиру, встановлення факту відсутності виникнення права власності на квартиру, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 19 жовтня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

24.03.2016 року ОСОБА_8 звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що виконкомом Івано-Франківської міської ради 09.09.1998 року було видано ОСОБА_2 ордер НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1, сім'я якої складається з трьох чоловік (її, чоловіка ОСОБА_5 та дочки ОСОБА_7). Розпорядженням міського голови від 02.07.2003 року №332-р було затверджено перелік приватизованих квартир, в тому числі по АДРЕСА_1, а саме ОСОБА_2, в розпорядженні не вказано вірно прізвище власника. Позивач зазначила,що у 2003 році ні вона,ні її донька ОСОБА_7 не проживали в АДРЕСА_1. Позивач заяву про приватизацію квартири не писала,оскільки на той час перебувала в Англії. Право власності на квартиру не зареєстровано в ОБТІ, оскільки позивач до органів ОБТІ не зверталася, що свідчить про фальсифікацію наданих документів для приватизації від імені позивача.

Просила визнати неправомірним та скасувати розпорядження міського голови від 02.07.2003 року в частині приватизації квартири АДРЕСА_1 на ОСОБА_2. Визнати незаконним та скасувати розпорядження госпрозрахункової групи з приватизації державного житлового фонду від 20.06.2003 року та свідоцтво на право власності на дану квартиру, ніби-то видане 22 серпня 2003 року.

28.05.2015 року ОСОБА_2 подала до суду уточнену позовну заяву. Просила визнати неправомірним та скасувати розпорядження міського голови від 02.07.2003 року в частині приватизації квартири АДРЕСА_1 на ОСОБА_2. Визнати незаконним та скасувати розпорядження госпрозрахункової групи з приватизації державного житлового фонду від 20.06.2003 року та свідоцтво на право власності на дану квартиру. Встановити факт відсутності у ОСОБА_2 та у ОСОБА_5 виникнення права власності на квартиру.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 19.10.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що воно є незаконним внаслідок неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, при неповному та неправильному встановленні обставин, що мають значення для справи.

Зазначила, що факт її безвиїзного перебування в Англії у 2003 році підтвердили свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, та ОСОБА_14, які разом із нею співали у церковному хорі церкви м.Лондона. Однак, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дані покази свідків відхилив по надуманих мотивах, а саме - ніби-то всі свідки не могли чітко зазначити, чи бачили вони позивача у Лондоні в день підписання заяви у м.Івано-Франківську про приватизацію квартири 20.06.2003 року.

Крім того, листом від 25.05.2015 року парох кафедри УГКЦ в Лондоні підтвердив, що вона протягом цілого 2003 року безвиїзно перебувала у Великій Британії та регулярно (щонеділі) разом з іншими українцями брала участь у богослужіннях у складі хору УГКЦ в Лондоні. Однак, у рішенні суду взагалі відсутні посилання на підстави відхилення даного доказу.

Також факт перебування ОСОБА_2 в 1998-2003 роках в Англії підтверджується її дорученням від 22 грудня 1999 року, яким вона уповноважувала свого чоловіка ОСОБА_5 на отримання ордеру на спірну квартиру; довідкою від 05.04.2001 року про те, що відповідачем на підставі її доручення отримано ордер від 09.09.1998 року на спірну квартиру. Дані докази також без будь-якої правової аргументації не взяті до уваги судом при ухваленні оспорюваного рішення.

Відповідно заяви про приватизацію спірної квартири від 20.06.2003 року, як основний квартиронаймач, вона не писала, що підтверджується судовою експертизою, не мала наміру писати таку заяву і фізично не могла її писати, перебуваючи безвиїзно за межами України. Суд першої інстанції, в порушення вимог ст.212 ЦПК України, оцінив даний доказ без всебічного, повного, об'єктивного дослідження наявних у справі доказів, а також без дослідження достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності.

Також суддею проігноровано той факт, що більша частина елементів досліджуваного підпису, які навіть візуально чітко відрізняються від елементів взірців підпису на наданих позивачем взірцях підпису, експертом взагалі умосно не досліджувалась.

Зазначила, що згідно довідки ОКП "Івано-Франківське ОБТІ" від 14.10.2013 року, яка видана за заявою ОСОБА_5, встановлено, що "станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 не зареєстровано". Однак, і даний доказ, в порушення вимог ст.59 ЦПК України, на яку постійно посилається суд в оспорюваному рішенні, залишений суддею. Без будь-якої правової оцінки та правової аргументації відхилення даного доказу.

Також всупереч вимогам закону суд першої інстанції в оспорюваному рішенні вказує, що факт отримання свідоцтва на право влаасності на квартиру ОСОБА_2 підтверджується додатком до розпорядження, про що свідчить підпис власника про його отримання 22.08.2003 року. Проте, в даному документі відсутні будь-які дані про власника квартири за прізвищем ОСОБА_2, відсутні будь-які посилання про виготовлення та видачу свідоцтв на право власності на приватизовані квартири ОСОБА_2 Також даний додаток ніким не затверджений та не підписаний і в ньому відсутня вказівка, до якого розпорядження і від якого числа відноситься даний додаток. Відповідно, даний документ доводить, що довідка-лист від 28.08.2014 року Департаменту комунального господарства, транспорту та зв'язку є сфабрикованою.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, вислухавши доповідача, представника позивача, відповідача та його представника, представника третьої особи, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що виконкомом Івано-Франківської міської ради 09.09.1998 року було видано ОСОБА_2 ордер НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1, сім'я якої складається з трьох чоловік ( позивача, чоловіка ОСОБА_5 та дочки). Ордер на дану квартиру отримав

ОСОБА_5 25.02.2000 року (а.с.119) на підставі доручення виданого ОСОБА_2(а.с.25).

20.06.2003 року ОСОБА_2 подала заяву про передачу у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19.06.2003 року (а.с.12).

Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в ред. станом на час видачі розпорядження міського голови від 02.07.2003 року), приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Розпорядженням міського голови від 02.07.2003 року №332-р було затверджено перелік приватизованих квартир, в тому числі по АДРЕСА_1 а саме ОСОБА_2 (а.с.19-20), в розпорядженні не вказано вірно прізвище власника.

Згідно довідки Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації від 14.10.2013 року №4290, в архівах ОБТІ наявна приватизаційна справа на квартиру АДРЕСА_1. У вказаній справі другий примірник свідоцтва про право власності відсутній. Станом на 31.12.2012 року право власності на дану квартиру не зареєстровано (а.с.24).

За даними довідки Департаменту комунального господарства, транспорту і зв'язку від 28.01.2014 року №К/1476, свідоцтво на право власності на вищевказану квартиру отримано 22.08.2003 року уповноваженим власником - ОСОБА_2 Також ОСОБА_2 було рекомендовано звернутись до Департаменту із свідоцтвом про право власності на квартиру та паспортом громадянина України з метою розгляду питання щодо внесення відповідних змін до розпорядження міського голови від 02.07.2003 року (а.с.23).

Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 червня 2014 року позов ОСОБА_5 Задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_5 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселити його в дану квартиру. В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням відмовлено ( а.с.28-30).

Таким чином, квартира по АДРЕСА_1 пройшла процедуру приватизації в порядку, встановленому Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" і згідно довідки Департаменту комунального господарства, транспорту і зв'язку від 29.10.2013 року дана квартира числиться як приватизована.

Факт неотримання ОСОБА_2 другого примірника свідоцтва про право власності на спірну квартиру та відсутність реєстрації права власності в органах БТІ не є підставами вважати, що сторони не набули права спільної сумісної власності на спірну квартиру шляхом приватизації на підставі Закону.

Крім того, в обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що заяву про приватизацію квартири не писала,оскільки з 1999 року по 2007 рік вона перебувала в Англії, а ОСОБА_7 навчалась та проживала у м.Львові.

Згідно висновку експерта № 1.1.-59/16 від 29.07.2016 року підпис від імені ОСОБА_2 у графі "Підпис наймача та повнолітніх членів сім"ї " у заяві про приватизацію квартири АДРЕСА_1 від 20.06.2003 року виконаний ОСОБА_2.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_16 суду пояснила, що експертиза проводилась відповідно до ОСОБА_8 дослідження підписів. При наданні висновку відповідно до ОСОБА_8 проведено порівняльне дослідження буквених елементів підпису. Були обрані ознаки підпису, які є більш інформативними, та за комплексом ознак наданий висновок про те, що підпис від імені ОСОБА_2 у графі "Підпис наймача та повнолітніх членів сім"ї " у заяві про приватизацію квартири АДРЕСА_1 від 20.06.2003 року виконаний ОСОБА_2. По третьому питання була дана така відповідь, оскільки Методикою не передбачено порівняння підпису та рукописних написів.

Відповідно до ст.59 ЦПК України обставини справи,які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування,не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Факт перебування ОСОБА_2 в Англії в період з 1999 року по 2007 рік підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14

Згідно відповіді Української католицької катедри від 25 травня 2015 року ОСОБА_2 протягом цілого 2003 року перебувала у Великій Британії та регулярно (щонеділі) разом з іншими українцями брала участь у богослужіннях у складі хору "Промінь надії» в Катедрі Пресвятої Родини Української Греко-Католицької Церкви в Лондоні ( а.с. 97).

Суд критично оцінює свідчення свідків, оскільки вони суперечать письмовим доказам та чітко зазначити чи бачили вони позивача в день підписання заяви про приватизацію квартири 20.06.2003 року свідки не змогли, а тому суд не може розцінити свідчення свідків як доказ по справі.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вважав, що заявлені позовні вимоги з підстав, зазначених в позові, є необґрунтованими та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до вимог ч.2, ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі

переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для

зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст., ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 19 жовтня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: П.І. Проскурніцький

Судді: І.В. Бойчук

М.Д. Горейко