233 № 233/2662/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Каліуш О. В., за участі секретаря Мазепа Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Костянтинівському району реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції про встановлення факту народження дитини,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з заявою, ОСОБА_1 просить:

- встановити факт народження громадянкою України ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Горлівка Донецької області дитини чоловічої статі - сина ОСОБА_3;

- матір'ю дитини записати - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку м. Горлівка, Донецької області, громадянку України, батьком дитини записати - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Горлівка, Донецької області, громадянина України, -

посилаючись на те, що він з 17 вересня 2011 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_4 його дружина ОСОБА_1 у медичному закладі м. Горлівки Донецької області народила дитину чоловічої статі, про що отримала медичне свідоцтво про народження № 149 від 18.05.2016 року.

Оскільки дитина народилась на території, яка тимчасово непідконтрольна українській владі, та документ, що виданий медичною установою на цій території, є недійсними та не створюють правових наслідків, він не може отримати в органах державної влади України свідоцтво про народження дитини.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, в заяві про встановлення факту народження дитини просив справу розглянути у його відсутність.

Представник заінтересованої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Костянтинівському району реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами суд дійшов таких висновків.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою ВРУ № 789-ХП від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави - учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Відповідно до ч.1 ст. 144 СК України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження (ч.3). Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження (абз.1 ч.4) та за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження (абз.5 ч.4).

У відповідності до ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника (ч.1). Справи про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Судом встановлено, що заявником є громадян України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець м. Горлівки Донецької області, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_1, виданого 22 серпня 2006 року Калінінським РВ Горлівського МУ УМВС України в Донецькій області (а.с.5).

Заявник ОСОБА_1 з 17 вересня 2011 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2, виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецької області (а.с.11).

За твердженням заявника, ІНФОРМАЦІЯ_4 у медичному закладі м. Горлівки Донецької області громадянка України ОСОБА_2 народила дитину чоловічої статі.

На підтвердження факту народження дитини заявником надані:

-дублікат медичного свідоцтва про народження № 149 від 18 травня 2016 року, виданого ТМО «Сім'я та здоров'я» м. Горлівки (а.с.10);

-копія протоколу УЗД 1 скрінінгу ОСОБА_1 від 10.09.2015 року (а.с.13);

-копія індивідуальної карти карта вагітної і породілля ОСОБА_2, з якою вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у останній відбулися пологи (а.с.14);

-копія обмінної карти пологового будинку № 878 (відомості пологового відділення лікарні про новонародженого) (а.с. 15);

-фототаблиця з зображенням вагітної дружини заявника, заявника з дитиною, дитини (а.с.16);

Даючи оцінку допустимості дублікату медичного свідоцтва про народження № 149 від 18 травня 2016 року, як документу, що виданий установою на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки вищезазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження дитини для реалізації особистих немайнових прав заявника ОСОБА_1, суд, як виняток, приймає до уваги дублікат медичного свідоцтва про народження та оцінює його в сукупності з фототаблицею та копіями медичних документів, та вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт народження ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Горлівка Донецької області Україна громадянкою України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, від громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, дитини чоловічої статі - ОСОБА_3, що надасть можливість отримати видане державним органом України свідоцтво про народження дитини.

Тож, заяву ОСОБА_1 слід задовольнити.

Керуючись ст. 257-1, ст. 259 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву задовольнити, встановити факт народження ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Горлівка Донецької області Україна громадянкою України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою м. Горлівка, Донецької області, від громадянина України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Горлівка, Донецької області, дитини, чоловічої статі - ОСОБА_3.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: О.В. Каліуш