Справа № 524/8612/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2016 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді - Савiчева В.О.

при секретарі Коршак Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання право власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом ОСОБА_2 міської ради про визнання право власності в порядку спадкування, зазначаючи, що 11 грудня 2011 року померла її рідна тітка - ОСОБА_3.

На день її смерті залишилось спадкове майно, яке складалось з житлового будинку № 76/2 з господарськими будівлями, яке належало їй на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори 08.09.1999 р. за р.№ 3-2059.

З 03.08.2004 р. по 02.11.2010 р. вона була зареєстрована та проживала разом із тіткою за вищевказаною адресою, про що свідчить відповідна відмітка в паспорті. Просила суд визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою Полтавська область, місто Кременчук, вулиця Богдана Хмельницького, буд. № 76/2 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3, померлої 11.12.2011 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги свого довірителя підтримав посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала посилаючись на обставини викладені в заперечені на позовну заяву та просила суд в задоволені позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозвязку, обєктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 11 грудня 2011 року померла ОСОБА_3.

Закінчення перебігу строку для прийняття спадщини випадає на 11 червня 2012 року.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса ОСОБА_2 міського нотаріального округу ОСОБА_6 з заявою про прийняття спадщини 30 вересня 2015 року.

Відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

В силу ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.

Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

В обох випадках спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, і, крім того, юридичні особи та інші учасники цивільних відносин.

Згідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимог закону не дотрималась та після відкриття спадщини подала відповідну заяву лише 30 вересня 2015 року.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини ( ст. 1272 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 1273-1275 ЦК України - спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву.

Відповідно до ст.ст. 1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У той же час, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов'язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і, кінцево, дає відповідь на питання про прийняття спадщини.

Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Це є обов'язковим для обох названих видів спадкування.

Виникнення у нього права на спадкування за законом, залежить виключно від дій спадкоємців попередньої черги та, лише у разі відмови тих від спадщини, неприйняття ними спадщини або позбавлення права на спадщину, робить названу особу учасником спадкових правовідносин, які, як правило, базуються на родинних стосункам спадкодавця і спадкоємця.

Пропуск такого строку, позбавляє спадкодавця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред'явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6- 167цс12 (яка за ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів), в якій міститься висновок про те, що вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної дії, що свідчить про прийняття спадщини.

Згідно буквального її сприйняття, для прийняття спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв.

Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач як спадкоємець не зверталася до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадкового майна, щоб спадкувати, позивач, у встановлений законом строк, повинна була подати до нотаріальної контори заяву про таке бажання, проте вона цього не зробила.

Таким чином, жодних доказів тому, що в межах строку, наданого цивільним законом, Позивач вчинила дії, які б свідчили про прийняття нею спадщини за законом, вона не надала, що, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 1272 ЦК України слід вважати фактичним неприйняттям спадщини за законом.

Відповідно до положень п. 207 наказу Міністерства Юстиції України від 03.03.2004року №20/5 «Про затвердження інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», що діяв на момент відкриття спадщини, письмова заява про прийняття спадщини та відмову від неї подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, то спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або прибути особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Позивач вказує як поважну причину пропуску вступу до спадщини те що з жовтня 2011 по листопад 2014 року знаходилась за межами України, звернутись у строк, визначений ст. 1270 УК України з заявою про прийняття спадщини після померлої фізично не мала можливості у звязку зі скрутним становищем.

Суд вважає, що не заслуговує на увагу твердження Позивача про те, що вона не могла вчасно подати заяву про прийняття спадщини, оскільки перебувала за межами України, так як це не перешкоджало їй відправити таку заяву до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини поштою.

Строк на прийняття спадщини спадкоємцями сплив 11 червня 2012 року, тобто біля 4 років тому.

Подання заяви про відмову від спадщини є правом спадкоємця, а її відсутність не може підтверджувати або спростовувати наявність у спадкоємця волевиявлення щодо прийняття спадщини.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснив, що, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Обставини, на які посилається Позивач, такими не є. Поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини Позивач не навела.

Обєктивних, непереборних, істотних труднощів у позивача для вчинення нею дій по зясування змісту заповіту чи поданню до будь-якої нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті 11 грудня 2012 року ОСОБА_3 не було.

Крім того позивачем не подано жодних доказів які б підтверджували її родинний звязок зі спадкодавцем та не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Керуючись ст. 1217, 1220, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, положеннями листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», постановою Верховного Суду України в від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12, ст.ст. 10, 11, 14, 57 59, 60, 88, 208, 209, 212 215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання право власності в порядку спадкування відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд міста Кременчука шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: