Справа № 362/5022/15-ц Головуючий у І інстанції Корнієнко С. В.
Провадження № 22-ц/780/4851/16 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 46 24.11.2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Мережко М.В., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Київської області на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2016 року у справі за позовом прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області до Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування, державних актів на земельні ділянки,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року заступник Васильківського міжрайонного прокурора Київської області звернувся до суду із вказаним вище позовом в інтересах держави, який мотивував тим, що в ході перевірки дотримання вимог земельного законодавства прокуратурою виявлено факт порушення закону при передачі громадянам у власність земельних ділянок.

Посилався, що рішенням Глевахівської селищної ради від 19 квітня 2011 року № 71-04-VІ було затверджено проект землеустрою та передано у власність земельні ділянки відповідачам: ОСОБА_2 площею 0,1481га, ОСОБА_5 площею 0,1481га, та ОСОБА_4 площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1. Відповідачі 11 жовтня 2011 року отримали державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_1.

У відповідності до листа Глевахівської селищної ради від 07 травня 2015 року № 308/02-22 проект детального планування району вул. Авіаційної в смт. Глеваха було визначено район забудови з присвоєнням назв вулиць, в тому числі Фастівська, проте дані про його затвердження в сільській раді відсутні.

Як вбачається з листів ДП «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» № 3-856 від 22 квітня 2015 року та Державної інспекції сільського господарства в Київській області № 14-07/1590 від 07 квітня 2014 року на адресу громадянина ОСОБА_6, на креслені «Ескіз забудови з планом червоних ліній» в проекті детального планування району вул. Авіаційної в смт. Глеваха схематично нанесені земельні ділянки та відображені червоні лінії вул. Проектна, 3 (вул. Фастівська), що нібито знаходяться на землях загального користування.

З урахуванням наведеного прокурор важав, що спірне рішення Глевахівської селищної ради прийняте всупереч вимогам діючого законодавства, у зв'язку з чим просив суд визнати незаконним і скасувати рішення Глевахівської селищної ради від 19 квітня 2011 року № 71-04-VІ, визнати недійсним державні акти на право власності на земельні ділянки, видані 11 жовтня 2011 року на ім'я ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, серії НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_1 відповідно, та скасувати їх державну реєстрацію.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, прокурор Київської області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для її вирішення, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтував скаргу тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним доказам у справі. Зазначає, що судом не взято до уваги доводи його позовної заяви. За таких умов вважає, що є правові підстави для задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно положень ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що прокурором в ході розгляду справи не було належним чином доведено факту наявності порушення вимог чинного законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення, зокрема не доведення факту знаходження спірних земель на землях загального користування. З наведеною позицією суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Зважаючи на наведені норми, прокурором як позивачем в ході розгляду справи повинні були б бути надані належні та допустимі докази на підтвердження обставини, яку він поклав в основу свого позову, а саме про знаходження спірних земельних ділянок на землях загального користування та проходження через них «червоних ліній». В той же час вказаний обов'язок прокурором належним чином виконано не було.

В підтвердження своєї позиції прокурором було надано відповідний проект планування району. В той же час, де саме на місцевості фактично знаходяться спірні землі, виділені відповідачам, та чи співпадають вони із землями загального користування в ході розгляду справи доведено не було, відповідне спеціальне дослідження не проводилося, а усі посилання прокурора ґрунтуються на картографічних матеріалах та листах Державної інспекції сільського господарства в Київській області та ДІПМ «ДіпромістоҐ» без вказівки, яким саме чином дані обставини були встановлені, яким способом, ким саме та коли. Зважає при цьому суд на ту обставину, що вказана інформація надана особами, не попередженими про відповідальність за недостовірність такої інформації, на відміну від експертів при проведенні відповідних експертиз. В той же час експертне дослідження покладеного в основу позову питання не проводилося, прокурор заявив про небажання ставити питання про проведення такої експертизи, хоча судом неодноразово було роз'яснено процедуру та порядок призначення таких експертиз. За таких умов суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про не доведення прокурором своїх вимог.

Зважає колегія суддів й на те, що в ході розгляду справи відповідачами неодноразово наголошувалося на пропуск прокурором встановленого законом строку для звернення до суду та заявлялося про застосування такого строку, оскільки державі (на захист інтересів якої прокурором й було пред'явлено позов) в особі її відповідних органів, а саме Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області при прийнятті рішень - у 2010 році про надання дозволу на розроблення проектної документації на відведення землі та у квітні 2011 року про надання спірних ділянок відповідачам, як і Управлінню Держкомзему у Васильківському районі Київської області при реєстрації та видачі 11.10.2011 року державних актів на вказані землі, було відомо про факт та обставини передачі землі відповідачам. При цьому до суду позов було подано в липні 2015 року, тобто поза межами встановленого законом строку звернення до суду. Вказані доводи відповідачів відповідають обставинам справи та ґрунтуються на вимогах закону. В той же час, як зазначено в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Зважаючи на те, що суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову саме на підставі недоведеності позивачем своїх вимог, з чим погодилася й колегія суддів апеляційного суду, відмова в задоволенні позову ще й з причини пропуску строку не потребується.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, а передбачені законом підстави для скасування рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Київської області відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2016року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: М.В. Мережко

А.С. Сержанюк