Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1028/16-ц
Провадження №: 2/332/623/16
26 травня 2016 р. м.Запоріжжя
Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого - судді Безлер Л.В.,
при секретарі Мельнік Д.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу №332/1028/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Управління державної міграційної служби, про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Управління державної міграційної служби, про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому зазначила, що вона є власником житлового будинку № АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку №1830 від 18.10.2002 року. З травня 2011 року відповідач виїхав з вказаного будинку та не проживає там, особистих речей в будинку не має, добровільно знятись з реєстрації відмовляється. Ці обставини перешкоджають їй у здійсненні права власності .
Враховуючи викладене, просить суд усунути перешкоди у праві власності шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Позивач у судове засідання, призначене на 26.05.2016 року не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. До канцелярії суду надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти розгляду справи без її участі. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечувала. В судовому засіданні 11.05.2016 року в обґрунтування своїх позовних вимог також зазначила, що реєстрація відповідача у зазначеному будинку перешкоджає їй оформити субсидію, а також впливає на розмір комунальних послуг, які вона сплачує.
Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлений належним чином, у судове засідання не з'явився, про причини не прибуття суд не сповістив.
Відповідач, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, постановляє заочне рішення.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків.
За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
18 жовтня 2002 року ОСОБА_3 продав ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_1. Договір купівлі - продажу зареєстровано за №1830 (а.с.7).
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 19.11.2005 року, ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_1.
За даними технічного паспорту на жилий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - 1/2 частка даного будинку належить позивачу - ОСОБА_4, інша 1/2 частка - її донці - ОСОБА_5 (а.с.8).
Відповідно до довідки квартального комітету №56 від 29.03.2016 року ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований, але не проживає з 31.05.2011 року. (а.с.11).
Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судовому засіданні 11 травня 2016 року, кожен окремо, пояснили, що є сусідами позивача, добре знайомі із всіма особами, які проживають за адресою: АДРЕСА_1, при цьому ОСОБА_2 фактично ніколи не проживав за вказаною адресою і вони ніколи не бачили ані його самого, ані його речей.
З урахуванням вищевикладеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.
Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.
Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поняття реєстрації визначено як внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.
На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Отже, оскільки відповідач не є власникомбудинку №12 по провулку Онезький в м.Запоріжжі, не проживає там, витрати на його утримання не несе, комунальні послуги не сплачує, а також враховуючи те, що, зокрема, розмір комунальних платежів залежить від кількості зареєстрованих у будинку осіб, і зазначені витрати в даному випадку несе власник, суд вважає, що факт реєстрації відповідача в квартирі позивача перешкоджає власнику будинку у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідач у судове засідання жодного разу не з'явився, не надав суду заперечень проти позову.
При вищевикладених обставинах, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Позивач не заявляла вимог про стягнення судового збору, тому на підставі ст. 11 ЦПК України, суд залишає витрати по сплаті судового збору за позивачем.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 59, 60, 88, 169, 209, 212-215,224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Управління державної міграційної служби, про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, 1974 року народження, таким, що втратив право користування житловим приміщенням -будинком АДРЕСА_1
Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше трьох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м.Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Л.В.Безлер