Справа № 1013/4374/2012 Головуючий у І інстанції Оладько С. І.
Провадження № 22-ц/780/145/16 Доповідач у 2 інстанції Лівінський С. В.
Категорія 46 02.03.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

02 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Лівінського С.В.,

суддів: Мережко М.В.,

Суханової Є.М.,

за участю секретаря судового засідання Бобка О.В.,

позивача ОСОБА_3 та її представника позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - виконавчий комітет Ірпінської міської ради про усунення перешкод у користуванні 1/2 частиною будинку та 1/2 частиною земельної ділянки і надвірними спорудами за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 01 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2012 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом та, з врахуванням доповнень і уточнень позивних вимог, просила зобов'язати відповідачів не чинити їй перешкод в користуванні ? частиною будинку по АДРЕСА_1 та земельною ділянкою площею 500 кв.м біля її частини будинку шляхом перенесення існуючих парканів з вул. Мінеральна, біля приміщення 2-3 відповідно до графічного матеріалу до рішення виконкому Ірпінського міської ради Київської області від 23 червня 1998 року №195/2 в місцях, визначених висновком судової будівельно-технічної експертизи ТОВ «Судова незалежна експертиза України» від 12 грудня 2012 року. Зобов'язати ОСОБА_6 знести (демонтувати) добудову «а-3», яка зведена на виділеній їй земельній ділянці, а також стягнути з відповідачів 1616 грн на ремонт покрівлі й паркану та судові витрати.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 01 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_6 не чинити ОСОБА_3 перешкод в користуванні ? частиною спірних будинку та земельною ділянкою шляхом перенесення існуючих парканів з вул. Мінеральна, біля приміщення 2-3 відповідно до графічного матеріалу до рішення виконкому Ірпінського міської ради Київської області від 23 червня 1998 року №195/2 в місцях, визначених наведеним висновком судової будівельно-технічної експертизи. Зобов'язано ОСОБА_6 знести частину спірної добудови «а-3». В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права і просить скасувати це рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

У своїх запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача вважає, що її доводи не спростовують правильність висновків суду, а тому просить її відхилити, а рішення суду залишити без змін.

ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Ірпінська міська рада Київської області в судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Виходячи із вимог ст.42 ЗК України в редакції 1991р. та виходячи із змісту ст.120 ЗК України, п.7 Перехідних положень до ЗК України порядок користування земельною ділянкою, який був визначений між попередніми власниками будинку, являється обов'язковим і для наступних власників будинку, оскільки земельна ділянка переходить до нових власників будинку на тих же умовах і в тому ж обсязі, що і у попереднього землекористувача.

Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою (ч.2). Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (ч.3).

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин.

За змістом вказаних процесуальних норм, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до роз'яснень п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Судом установлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_8, та ОСОБА_6 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 ? частина будинку належить позивачу та ОСОБА_8, а інша ? частина будинку належить ОСОБА_6

Рішенням виконкому Ірпінської міської ради народних депутатів №195/2 від 23 червня 1998 року затверджено згоду щодо порядку користування та розпорядження земельною ділянкою 1 тис. кв.м. між попередніми співвласниками зазначеного житлового будинку у співвідношенні: гр. ОСОБА_9 - земельну ділянку площею 500 кв.м.; гр. ОСОБА_10 - земельну ділянку площею 500 кв.м. відповідно до графічного матеріалу та розподілу земельної ділянки, як обов'язкового додатку до даного рішення.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №1-1-105/12 від 20 грудня 2012 року існуючий паркан гр. ОСОБА_6 на земельній ділянці АДРЕСА_1 розміщений з відхиленням від графічного матеріалу рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради №195/2 від 23 червня 1998 року. Площа земельної ділянки, що знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_6 становить (з урахуванням площі забудови житловим будинком на надвірними будівлями) 544 кв.м., а площа земельної ділянки, що знаходиться у фактичному користуванні позивача ОСОБА_3 становить (з урахуванням площі забудови житловим будинком на надвірними будівлями, в тому числі сараєм-гаражем) 450, 30 кв.м.

Розглядаючи спір, колегія суддів дійшла висновку, що всупереч твердженням апеляційної скарги, міський суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, зокрема й ті, на які посилається апелянт, правильно визначив у наведеній частині юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює та обґрунтовано задовольнив позов у цій частині.

Крім того, суд частково задовольнив вимоги позивача щодо покладення обов'язку на відповідача ОСОБА_6 знести (демонтувати) частину добудову «а-3», яка зведена на виділеній позивачу земельній ділянці. При цьому суд виходив з того, що вказана частина спірної добудови «а-3», хоча й належить на праві власності відповідачу ОСОБА_6, однак розміщена на земельній ділянці, яка за рішенням виконкому Ірпінської міської ради Київської області від 23.06.1998р №195/2 та доданої до рішення схеми розподілу земельної ділянки, повинна перебувати у користуванні ОСОБА_3

Разом з тим, цей висновок суду першої інстанції на вимогах цивільного і цивільно-процесуального законодавства не ґрунтується.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положеннями ст. ст. 316, 317, 321 Цивільного кодексу України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак позивачем, в порушення наведених вимог, обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог перед судом не доведено.

Інші доводи сторін зазначених висновків суду не спростовують.

За наведеного, на підставі п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та порушення норм матеріального і процесуального права, рішення Ірпінського міського суду в частині зобов'язання ОСОБА_6 знести частину спірної добудова «а-3» слід скасувати та ухвалити по справі в цій частині нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 у вказаній частині. В решті рішення суду належить залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 209, ст. 218, ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 309 ст. ст. 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 01 жовтня 2015 року в частині зобов'язання ОСОБА_6 знести частину добудова «а-3» будинку АДРЕСА_1 розміщений на земельній ділянці, яка згідно з рішення виконкому Ірпінської міської ради Київської області від 23 червня 1998 року №195/2 перебуває у користуванні ОСОБА_5 скасувати.

Ухвалити по справі в цій частині нове рішення.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_3 в вказаній частині відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя С.В. Лівінський

Судді: М.В. Мережко,

Є.М. Суханова