АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/287/16 Справа № 175/1141/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Озерянська Ж. М. Доповідач - Калиновський А.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Калиновського А.Б.

Суддів - Гайдук В.І., Єлізаренко І.А.

При секретарі - Гулієву М.І.о

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором № DNI0GA00000156 від 26 грудня 2007 року у розмірі 51 902,46 доларів США, що за курсом 21,73 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 10 березня 2015 року в гривневому еквіваленті складає 1 127 840 грн. 52 коп.

В червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ "ПриватБанк" про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору недійсним, в якій просив визнати порушеним його право як споживача фінансових послуг банку; визнати недійсним Кредитний договір № DNI0GA00000156 від 26 грудня 2007 року, який укладений між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ним, у зв'язку з укладенням його під впливом обману з боку банку.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № DNI0GA00000156 від 26 грудня 2007 року у розмірі 51 902,46 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 44 542,33 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 3 579,82 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 680,98 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором у розмірі 616,83 доларів США, штрафу (фіксована частина) у розмірі 11,50 доларів США, штрафу (процентна складова) у розмірі 2 471,00 доларів США, що за курсом 1 долар США = 21,73 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 10 березня 2015 року в гривневому еквіваленті складає 1 127 840 грн. 52 коп., а також судовий збір у розмірі 3 654 грн., а всього стягнуто 1 131 494 грн. 52 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог банку та про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 грудня 2007 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № DNI0GA00000156, згідно якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 62 140,00 доларів США, на наступні цілі: 50 000,00 доларів США на ремонт житлового будинку, а також у розмірі 12 140,00 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 2% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 кредитного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 кредитного Договору, на строк з 26 грудня 2007 року по 26 грудня 2027 року включно(а.с.11-13).

Згідно припису п.п. 1.3, 7.3 кредитного договору, забезпеченням виконання зобов'язань позичальником за договором виступає іпотека домоволодіння за адресою: м. Підгородне, вул. Набережна, буд. 84 Дніпропетровського району Дніпропетровської області, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п. надані банку з метою забезпечення зобов'язань за договором.

Згідно п. 7.1 кредитного договору, погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: період сплати з 21 по 28 число кожного місяця; щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 622,69 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам винагороди, комісії.

ОСОБА_2 ухилявся від виконання договірних зобов'язань, передбачених кредитним договором, в добровільному порядку кошти не повернув. Станом на 10 березня 2015 року розмір заборгованості позичальника по поверненню кредитних коштів за кредитним договором № DNI0GA00000156 від 26 грудня 2007 року становить у розмірі 51 902,46 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 44 542,33 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 3 579,82 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 680,98 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором у розмірі 616,83 доларів США, штрафу (фіксована частина) у розмірі 11,50 доларів США, штрафу (процентна складова) у розмірі 2471,00 доларів США, що за курсом 1 долар США = 21,73 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 10 березня 2015 року в гривневому еквіваленті складає 1 127 840 грн. 52 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд правильно виходив з того, що кредитний договір, вчинено у письмовій формі, з дотриманням вимог, передбачених чинним законодавством (скріплений підписом працівника банку та печаткою з однієї сторони і підписом ОСОБА_2 з іншої сторони). Погодження умов договору відповідають положенням ч. 1 ст. 628 ЦК України про те, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Кредитний договір підписано сторонами на добровільних засадах та відповідає їх намірам сторін по безумовному виконанню взятих на себе зобов'язань. ОСОБА_2 при укладенні кредитного договору був ознайомлений з його умовами, не заперечував проти них, та проти наданого йому кредиту в обумовленій договором сумі. Окрім цього, при укладенні спірного договору волевиявлення ОСОБА_2 було вільним та відповідало його внутрішній волі.

Задовольняючи позовні вимоги банку, суд правильно виходив з того, що у відповідача виникла заборгованість внаслідок невиконання умов кредитного договору, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Правильно дійшовши висновку про необхідність задоволення позову банку, суд помилково стягнув пеню в іноземній валюті, враховуючи, що положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» № 15-93 можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення процентів за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені, а тому пеня підлягає стягненню у національній валюті - гривні.

Таким чином рішення суду в частині стягнення пені підлягає зміні, шляхом стягнення даної суми в національній валюті за курсом НБУ 21,73, складає: пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором у розмірі 616,83 доларів США - 13 403,76 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що банком порушені вимоги законодавства про захист прав споживачів шляхом ненадання вичерпної інформації про умови кредитування та сукупної вартості кредиту не можуть бути прийняті до уваги, оскільки банком на виконання відповідних положень ЗУ "Про захист прав споживачів" надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Таким чином, доказом наявності факту виконання вимог даного закону є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладення договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів за зміненою процентною ставкою).

У зв'язку з цим не можуть бути прийняті до уваги твердження відповідача про те, що банк не надав доказів отримання ним грошових коштів за кредитним договором.

Посилання ОСОБА_2 на введення в оману позичальника під час укладання договору є необґрунтованим, оскільки в договорі прописана валюта кредитування, відсоткова ставка, винагороди, розмір платежу, відповідальність, права та обов'язки сторін договору тощо. Тобто, ознайомившись з умовами кредитування до підписання договору, звіривши їх із положеннями договору, позивач отримав повну інформацію про умови кредитування та й власноруч підписав кредитний договір. Таким чином, маючи можливість обрати інші умови кредитування, можливо у іншій кредитній установі, боржник без спонукання з боку третіх осіб, самостійно вирішив укласти кредитний договір з ПАТ КБ "ПриватБанк".

Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що банк не надав йому інформації про можливість різкої зміни курсу долару є безпідставним, оскільки згідно п. 16 постанови пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 року саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання (залишення) кредиту в національній валюті.

Доводи апеляційної скарги про те, що банк необґрунтовано в односторонньому порядку змінив процентну ставку не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на наступне.

Заборони на вчинення одностороннього збільшення відсоткової ставки на момент укладання договору не було. Заборона була введена лише з 10.01.2009 року ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку" від 12.12.2008 року, тобто вже після її зміни у 2008 році. У 2010 році зміна була в сторону зменшення, тому на ці дії заборони немає.

Згідно пункту 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям ЗУ від 12 грудня 2008 року № 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів)".

В решті рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" пеню за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором у розмірі 13 403,76 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: