Справа № 565/1541/16-ц
Провадження № 2/565/580/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2016 року м. Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області-

під головуванням судді Ковтуновича М.І.,

при секретарі судового засідання Ломазі С.О.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кузнецовського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

В суд звернувся ОСОБА_3 із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 10000 доларів США.

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що 01.02.2014р. до позивача звернулася ОСОБА_2 з проханням позичити для неї 10000 доларів США. ОСОБА_3 добре знав відповідача і погодився надати грошові кошти в позику за умови повернення суми позики до 01.09.2015р. На таких умовах між сторонами був укладений усний договір позики. На підтвердження передачі грошей за договором ОСОБА_2 власноручно в присутності двох свідків написала позивачу розписку від 01.02.2014р. і отримала гроші. Однак, відповідач своїх зобовязань не виконала, до 01.09.2015р. суми позики не повернула. Позивач неодноразово звертався до ОСОБА_2 з вимогою про повернення коштів, однак безрезультатно. При обґрунтуванні позовних вимог ОСОБА_3 покликається на відповідні норми Цивільного кодексу України, що регулюють виконання зобовязання та позику.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання за судовим викликом не зявився.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, в розмірі 10000 доларів США. Уточнював, що в змісті позовної заяви помилково було вказане цифрове значення суми позики, правильною є сума, вказана прописом. Давав суду пояснення, подібні за змістом до обґрунтування позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні повністю визнала позовні вимоги, просила позов задовольнити. З її пояснень слідує, що дійсно відповідач взяла у ОСОБА_3 позику в розмірі 10000 доларів США для придбання товарів у ході здійснення підприємницької діяльності і повинна була повернути суму позики 01.09.2016р. Однак, відповідну суму грошових коштів не повернула, через їх відсутність.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, приходить до висновку про задоволення позову.

Судом із розписки від 01.02.2014р., копія якої є в матеріалах справи, встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики. Згідно із зазначеною розпискою, ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 10000 доларів США та зобовязалася повернути грошові кошти до 01.09.2015р. Зазначені обставини визнані та не оспорені відповідачем.

Згідно із ст.526 ЦК України, зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Нормою ч.2 ст.1047 ЦК встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальника покладено зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

ОСОБА_2 по договору позики має перед ОСОБА_3 борг в розмірі 10000 доларів США, що становить еквівалент 255876, 19грн. (за офіційним курсом валют, встановленим НБУ станом на 24.11.2016р.).

Згідно із ч.1 ст.533 ЦК грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02.07.2014р. в справі №6-79цс14 зазначено: «ОСОБА_1 норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня.».

Отже, виходячи із наведеного, є підстави для стягнення за рішенням суду суми заборгованості, вираженої у гривні із зазначенням еквіваленту в валюті позики за офіційним курсом валют, встановленим НБУ, станом на дату вирішення справи.

Стягненню із відповідача підлягають документально підтверджені судові витрати позивача в справі у сумі 2558, 48 грн., тобто в розмірі, що мав бути сплачений позивачем при подачі позову.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 60, 88, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_2 у користь ОСОБА_3 255876 (двісті пятдесят пять тисяч вісімсот сімдесят шість) гривень 19 (девятнадцять) копійок суми боргу по договору позики від 01.02.2014р. (що становить еквівалент 10000 (десять тисяч) доларів США за курсом валют, встановленим Національним банком України станом на 24.11.2016р.) та 2558 (дві тисячі пятсот пятдесят вісім) гривень 48 (сорок вісім) копійок судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, через Кузнецовський міський суд Рівненської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С у д д я :