АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Справа № 642/889/16-ц. Головуючий І інст.: - Лазарєв А.В.
Провадження №22-ц-/790/2825/16. Суддя-доповідач:- Кокоша В.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 червня 2016 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - Кокоші В.В.,

суддів: - Бобровського В.В., Черкасова В.В.,

при секретарі: - Лашаковій Д.І.,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 - про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частку земельної ділянки, як об'єкта спільної сумісної власності подружжя,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2016 року частково задоволено заяву ОСОБА_8 про забезпечення позову.

З метою забезпечення позову накладено арешт на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розміром 0,0892 га, кадастровий номер ОСОБА_9, за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_6

В іншій частині заяви ОСОБА_8 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить скасувати ухвалу суду.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно п. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Задовольняючи частково заяву, суд виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Такий висновок суду відповідає нормам процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про звільнення майна з-під арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленум Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2016 року ОСОБА_8 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_6, в якому просила встановити факт спільного проживання її та ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з 22 червня 2012 року до 20 серпня 2013 року, а також визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0892 га, кадастровой номер ОСОБА_9, за адресою: АДРЕСА_1, як частку у спільній сумісній власності ( а. с.1-6).

Крім того, у лютому 2016 року ОСОБА_8 звернулася в суд з клопотанням (заявою) про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просила до вирішення спору судом накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_1, а також земельну ділянку площею 0,0892, на якій розташований житловий будинку, посилаючись на те, що відповідач може здійснити відчуження житлового будинку та спірної земельної ділянки (а. с. 21-22).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2016 року заяву ОСОБА_8 задоволено частково.

З метою забезпечення позову накладено арешт на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розміром 0,0892 га, кадастровий номер ОСОБА_9, за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_6

В іншій частині заяви ОСОБА_8 відмовлено ( а. с.39).

Зважаючи на те, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 виник спір з приводу права власності на земельну ділянку площею 0,0892 га, кадастровий номер ОСОБА_9, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, яку відповідач може відчужити до вирішення спору судом, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність часткового забезпечення позову.

Обраний судом вид забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачкою вимогою та носить тимчасовий характер.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про те, що ухвала суду про забезпечення позову ґрунтується на припущеннях та порушує право власності відповідача на належну йому земельну ділянку, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується справи по суті.

Інші доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, не є суттєвими та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Оскільки оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з додержанням норм процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, ч. 1 ст. 312, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий:

Судді: