Ухвала

іменем україни

13 травня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 10 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позову позивач посилався на те, що 18 травня

2013 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики, згідно з умовами якого відповідач отримав у борг грошові кошти в сумі 30 300 грн з терміном повернення на протязі трьох місяців. Передання грошових коштів було оформлено розпискою. В подальшому між сторонами було укладено договір позики від 13 червня 2013 року, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав грошові кошти в сумі 5 670 грн, які зобов'язався повернути в строк до 18 червня 2013 року. На підтвердження укладення договору видано розписку. Позивач вказував, що відповідач взяті на себе зобов'язання з повернення грошових коштів не виконує, внаслідок чого в нього утворилася заборгованість у розмірі 88 726 грн 26 коп. На підставі вищевказаного позивач просив стягнути з відповідача вказану суму боргу та в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути з останнього 20 тис. грн.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27 липня

2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 18 травня 2013 року в сумі 82 939 грн 38 коп., з яких: 82 466 грн 20 коп. - сума основного боргу та 473 грн 18 коп. - 3 % річних, як відповідальність за прострочення грошового зобов'язання згідно з ст. 625 ЦК України.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2борг за договором позики від 13 червня 2013 року в сумі 5 787 грн 44 коп., з яких:

5 670 грн - сума основного боргу та 117 грн 44 коп. - 3 % річних, як відповідальність за прострочення грошового зобов'язання згідно з ст. 625 ЦК України.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 10 березня

2016 року рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 липня

2015 року змінено частині стягнення боргу за договором позики від 18 травня 2013 року та судового збору.

Зменшено загальну суму стягнення за договором позики від 18 травня 20013 року з «82 939 грн 38 коп.» до «30 773 грн 18 коп.» та суму основного боргу - з «82 466 грн 20 коп.» до «30 300 грн».

Зменшено суму судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 з «612 грн 76 коп.» до «365 грн 61 коп.».

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь держави 274 грн 51 коп. судового збору скасовано.

У решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, вважаю, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки між сторонами були укладені договори позики, що підтверджується борговими розписками від 18 травня 2013 року та від 13 червня 2013 року, умови яких відповідачем не були виконані, тому з нього має бути стягнута сума боргу та три відсотки річних (ст. 625 ЦК України).

Змінюючи рішення місцевого суду та зменшуючи суму боргу за договором позики від 18 травня 2013 року, апеляційний суд правильно виходив із того, що на спірні правовідносини не поширюється положення ч. 2 ст. 533 ЦК України, оскільки борг надавався у гривнях, а не в іноземній валюті, про що зазначено у розписці.

Залишаючи без змін рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд обгрунтовано виходив з того, що правовідносини, які виникли між сторонами, випливають із договірних, а умовами укладеними між сторонами договорами позики не передбачено стягнення будь-яких сум у відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Такі висновки суду відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності рішення апеляційного суду. Викладені заявником обставини не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи апеляційним судом не вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в :

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Т.Л. Ізмайлова