Справа № 141/403/16-ц Провадження № 22-ц/772/2495/2016Головуючий в суді першої інстанції Круглик В. В.
Категорія 39 Доповідач Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого - Луценка В.В.,

суддів - Денишенко Т.О., Берегового О.Ю.,

при секретарі - Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Сабарівської сільської ради Оратівського району Вінницької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 12 травня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Сабарівської сільської ради Оратівського району Вінницької області про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, зазначивши у позові, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Сабарівка, Оратівського району, Вінницької області померла мати позивача - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка була зареєстрована та постійно проживала АДРЕСА_1. На день смерті спадкодавця у житловому будинку з господарськими будівлями проживала також онука ОСОБА_6, чоловік і діти онуки.

ОСОБА_5 залишила заповіт посвідчений Сабарівською сільською радою Оратівського району Вінницької області 26.01.2002 року, за реєстровим №4 на ім'я свого внука ОСОБА_4, проте на яке майно, позивачу не відомо. Чи змінено заповіт чи скасовано йому теж невідомо. Спадкоємцем першої черги за законом, згідно ст.529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), є позивач, а інших спадкоємців першої черги у спадкодавця не має.

У січні 2016 року позивач звернувся до нотаріуса, який повідомив, що ОСОБА_4 є спадкоємцем за заповітом, згідно ст.534 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), тобто позивач має право на обов'язкову долю у спадщині, як непрацездатна дитина спадкодавця незалежно від змісту заповіту, не менше як на 2/3 частки спадкового майна. В подальшому приватний нотаріус Оратівського районного нотаріального округу Вінницької області - Дронова В.О. видала позивачу Витяг зі спадкового реєстру №42861617 від 05.02.2016 року про те, що спадкова справа до майна померлої матері ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 не заводилась жодним нотаріусом в Україні та роз'яснено, що позивач має право подати до нотаріальної контори заяву про прийняття обов'язкової долі у спадщині, що відкрилась після смерті матері ОСОБА_5 до Оратівської районної державної нотаріальної контори Вінницької області чи до приватного нотаріуса Оратівського районного нотаріального округу Вінницької області. Оскільки позивачем не було вчинено жодних дій з приводу прийняття спадщини, як це передбачено ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), позивач звернувся до суду із заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

На день смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно, яке знаходиться на території Сабарівської сільської ради Оратівського району Вінницької області, спадкові права на яке позивач бажає оформити. Від прийняття спадщини він не відмовлявся, однак в установлений законом строк він не звернувся у нотаріальну контору за юридичним оформленням спадщини. Заяву про прийняття спадщини не подав, так як є юридично необізнаним з порядком прийняття спадщини та оформленням прав на спадкове майно. Це сталося також внаслідок збігу ряду обставин: частими хворобами, віддаленістю його місця проживання від місце відкриття спадщини, поганим транспортним сполученням, браком часу і коштів на поїздки до нотаріуса, необізнаністю з чинним законодавством. Тому просить суд визнати причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними і визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття і оформлення спадщини до нотаріальної контори після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Сабарівка, Оратівського району, Вінницької області, терміном до трьох місяців, з дня вступу рішення у законну силу.

Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 12.05.2016 року позов задоволено.

Визнано причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними та визначено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, додатковий строк для подання заяви про прийняття і оформлення спадщини до нотаріальної контори після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Сабарівка, Оратівського району, Вінницької області, терміном до трьох місяців, з дня вступу рішення в законну силу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення вимог процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та доказами на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовільнити або в позові відмовити.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам цивільно-процесуального законодавства не відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5, яка постійно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 повторно виданим відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Оратівського районного управління юстиції Вінницької області 29.01.2016 року.

На день смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала в житловому будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 разом з сім'єю онуки ОСОБА_6

ОСОБА_5 залишила заповіт, посвідчений Сабарівською сільською радою Оратівського району Вінницької області 26.01.2002 року, реєстровий №4 на ім'я свого внука ОСОБА_4 Заповіт було складено на сертифікат НОМЕР_2 на право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Долина» села Сабарівка, Оратівського райолну, Вінницької області розміром 2,93 га без визначення меж цієї частки в натурі.

У своєму узагальненні Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначив, що при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року (набуття чинності нового ЦК України).

Вирішуючи справу суд першої інстанції не дотримався вимог закону щодо повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, не визначив кола спадкоємців, які прийняли спадщину, не з'ясував, яке законодавство підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини, враховуючи, що спадщина відкрилась до введення в дію Цивільного кодексу України 2004 року.

Так, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 до Сабарівської сільської ради Оратівського району Вінницької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, суд у своєму рішенні зазначив, що позивач з поважних причин пропустив строк для прийняття спадщини, оскільки тривалий час хворів, а також у зв'язку з необізнаністю з чинним законодавством.

З таким висновком суду безперечно погодитись не можна з наступних підстав.

Як встановлено обставинами та матеріалами справи після відкриття в 2003 році спадщини після смерті ОСОБА_5 спадщину фактично прийняв її внук ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, шляхом вступу у володіння спадковим майном - у спосіб, передбачений п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), що діяло на час відкриття спадщини та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Мінюсту України від 18.06.1994 року №18/5.

Згідно з п.113 зазначеної вище Інструкції доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акту на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Статтею 560 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину (на відміну від вимог ст.1297 ЦК України у новій редакції, яка передбачає обов'язок отримання свідоцтва про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно).

Відповідно до п.109 Інструкції свідоцтво про право на спадщину видається за заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_4, 26.02.2016 року вирішив оформити свідоцтво про право на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 та подав до приватного нотаріуса Оратівського районного нотаріального округу Дронової В.О. відповідну заяву, яку зареєстровано за №48 від 26.02.2016 року.

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Сабарівської сільської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, лише 14.04.2016 року, тобто після реєстрації нотаріусом заяви ОСОБА_4 про оформлення свідоцтва про право на спадщину.

Всупереч вимог чинного цивільного законодавства суд першої інстанції при ухваленні рішення одночасно застосував норми діючого ЦК України так і норми ЦК УРСР (в редакції 1963 року), не перевіривши факт прийняття ОСОБА_4 спадщини та не притягнув його до участі у справі, задовольнивши позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, який пред'явлений до неналежного відповідача Сабарівської сільської ради Оратівського району Вінницької області.

Відповідно до роз'яснень п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» правовідносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Судам слід звернути увагу на те, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч.1 ст.555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. При цьому ЦК УРСР не обмежував строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави.

Таким чином, відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилась після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК УРСР.

При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і не була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України в редакції 2003 року.

Тому, особи, які мали право на обов'язкову частку в спадщині на підставі ст.535 ЦК УРСР, у тому числі й утриманці померлого, проте не здійснили дій, що свідчать про прийняття спадщини (ст.549 ЦК УРСР), можуть звернутися з позовом про продовження строку для прийняття спадщини (ст.550 ЦК УРСР).

В роз'ясненнях п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.2 ст.1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які б могли дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

У разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, змінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст.33 ЦПК України).

В даному випадку, якщо позивач не заявив клопотання про заміну неналежного відповідача, суд першої інстанції повинен відмовити у задоволенні позову.

Не можна також погодитись з висновком суду першої інстанції щодо поважності причини неподання позивачем ОСОБА_2 до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини внаслідок юридичної необізнаності та періодичним проходженням позивачем лікування в Оратівській ЦРЛ.

Такі висновки суду суперечать роз'ясненням п.24 зазначеної вище Постанови в якому зазначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Більш детально роз'яснення вимог закону у цій частині викладено в Узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику справ про спадкування» в якому зазначено, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин рішення суду в силі залишатись не може і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог.

Розподіл судових витрат між сторонами у справі провести у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-319 ЦПК України, судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовільнити.

Рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 12 травня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення у справі, яким в задоволенні позову ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_9 до Сабарівської сільської ради Оратівського району Вінницької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті ОСОБА_5, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 606 гривень 32 копійки.

Рішення суду набуває законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів.

Суддя-доповідач: _______ Луценко В.В.

Судді: _______ Денишенко Т.О.

_______ Береговий О.Ю.