АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2120/16 Справа № 185/5708/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Юдіна С. Г. Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.,

суддів - Максюти Ж.І., Прозорової М.Л.,

при секретарі - Самокиші О.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості -,

ВСТАНОВИЛА

У травні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Під час розгляду справи представником позивача неодноразово уточнювалися позовні вимоги та в остаточній редакції позивач просив стягнути з відповідача на їх користь заборгованість по відсоткам за кредитним договором в сумі 12773 грн. 44 коп. (а.с. 84)

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено та ухвалено: стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по відсоткам за договором від 30 жовтня 2006 року нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту в розмірі 12773 грн. 44 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 жовтня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № PVН0АК00072018, згідно з яким відповідач отримав від позивача кредит на придбання автомобіля у розмірі 34900 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 1,34% в місяць зі строком повернення 28 жовтня 2011 року (а.с. 10,11).

Відповідно до умов Договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати (з 21 по 28 число кожного місяця), позичальник повинен надавати банку (щомісячний платіж) у сумі 903,20 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов Договору.

Позивач зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надавши обумовлені Договором кредитні кошти в сумі 34900 грн., про що свідчить ордер розпоряженння № PVН0АК00072018 від 30 жовтня 2006 року (а.с. 13).

Відповідач належним чином не виконував умови договору у зв'язку з чим виникла заборгованість за договором.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2011 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено, стягнуто з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 7444 грн. 98 коп. (а.с. 61)

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2012 року рішення Павлоградського міськрайонного суду від 14 жовтня 2011 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 7444, 98 грн. та судових витрат - скасовано, а в решті рішення суду залишено без змін (а.с. 62, 63)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 05 грудня 2012 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2011 року в частині, яка не скасована рішенням апеляційного суду та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2012 року залишено без змін. (а.с. 65, 66)

Постановою державного виконавця ВДВС ПМУЮ від 04 грудня 2012 року виконавчий лист про стягнення боргу з ОСОБА_2 повернуто стягувачу у зв'язку з тим, що боржник не працює, рахунків у банківських установах не має, майно на яке можливо звернути стягнення відсутнє. (а.с. 44).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позивальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У ч. 1 ст. 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до чч. 1 і 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором невстановлений розмір процентів, х розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23 вересня 2015 року № 6-1206 цс 15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Враховуючи те, що відповідач рішення суду не виконав, свої зобов'язання за кредитним договором також не виконує, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по відсоткам в сумі 12773 грн. 44 коп., яка утворилася після винесння рішення місцевим судом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором та ця сума повністю узгоджується із розрахунком надано позивачем ( а.с. 89)

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про незаконність рішення, з тих підстав, що сума заборгованість розрахована неправильно та сума відсотків не відповідає дійсності, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи та сума відсотків саме і розрахована після винесення рішення, а тому вона є правильною, а також ці доводи зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при розгляді справи, районним судом були виконані всі вимоги процесуального закону, спір вирішено у відповідності з нормами матеріального та процесуального права. Рішення є обґрунтованим, з повним відображенням обставин, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: