АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2794/15-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/1964/К/16 ОСОБА_1
Категорія № 27 (ІІІ) Доповідач Бондар Я.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Митрофанової Л.В.,

секретар: Гладиш К.І.

за участі: представників позивача - ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на заочне рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 16 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк»Фінансова ініціатива» про зобовязання виконати обовязок та відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк»Фінансова ініціатива»( надалі ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива») про зобовязання виконати обовязок та відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18.12.2013 року між ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» та ОСОБА_2 укладений Договір №70-в-20/295 про відкриття і обслуговування спеціального платіжного засобу, за умовами якого, банк відкрив позивачу поточний рахунок - картрахунок №4001 в національній валюті та видає спеціальний платіжний засіб у вигляді платіжної картки.

Вид і термін дії договору визначені в Заяві-анкеті та Додатку №1 до Договору, що згідно п.п.1 є його невідємною частиною.

Посилаючись на те, що позивач 23 червня 2015 року не зміг зняти кошти з рахунку , через відмову у трансакції, він не зміг своєчасно повернути кошти отримані ним у борг, тому вимушений сплатити штраф.

Після уточнення позовних вимог у березні 2016 року позивач просив суд стягнути з відповідача суму вкладу 193655,71 грн., суму матеріального збитку у розмірі 193655,71 грн., відсотки за користування грошовими коштами та моральну шкоду у розмірі 6890 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 16 серпня 2016 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

Зокрема, позивач та його представник вважають, що суд був упереджений не витребував у відповідача відомості про розмір коштів на картковому рахунку, розмір індексу інфляції та 3% річних, не встановив розмір нарахованих банком відсотків.

Судом безпідставно застосовано до спірних правовідносин ст.ст.1066,1070,1074 ЦК України , які не підлягали застосуванню.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що

18.12.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Фінісова ініціатива» та ОСОБА_2 укладений Договір №70-в-20/295 про відкриття і обслуговування спеціального платіжного засобу (а.с.7,8).

Банк відкрив позивачу поточний рахунок, операції за якими можуть здійснюватися з використанням спеціального платіжного засобу картрахунок №4001 в національній валюті. Згідно п.п.1.1. вид та термін дії Договору визначені в Заяві-анкеті та Додатку №1 до Договору, які позивачем суду не надано.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався 1066,1167 ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів» дійшов висновку про їх недоведеність.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

Між сторонами склались правовідносини, стосовно виконання договору відкриття і обслуговування спеціального платіжного засобу, відкриттям поточного рахунку.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Згідно до вимог ч.2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 ст. 1074 ЦК України визначає, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Отже, законодавець передбачив випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, спеціальним законом.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до п. 16 ст. 2 вказаного Закону, тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

У спорах, повязаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобовязань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Даний висновок викладений у правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 21 січня 2016 року у справі №6-2001 цс 15.

Суд першої інстанції не звернув увагу, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 23.06.2015 року №408 ПАТ Комерційний банк «Фінансова ініціатива» віднесено до категорії неплатоспроможних, у звязку з чим виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 23.06.2015 року №121, згідно з яким у ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу ФГВФО.

Дані обставини є загально відомими, розташовані на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тому згідно положень ч.2 ст.61 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказуванню.

Колегія суддів вважає що до спірних правовідносин підлягає застосуванню спеціальний Закон «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є пріоритетним відносно інших.

Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами ч. 1 ст. 26 відповідно до вказаного Закону.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Пунктом 1 ч. 5 ст. 36 Закону визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Позивач ОСОБА_2 не надав жодного доказу про звернення його до відповідача з кредиторською вимогою та внесення до реєстру вимог кредиторів.

У період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог позивача має здійснюватися у порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості, передбачених ст. 52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Посилання позивачата його представника в апеляційній скарзі на порушення судом та не витребування відомостей коштів, що перебувають на картковому рахунку позивача, не має правового значення для вірного вирішення спірного питання.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду ухвалено передчасно, без належного урахування вимог законодавства, а тому рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України необхідно змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк»Фінансова ініціатива» про зобовязання виконати обовязок та відшкодування матеріальної шкоди.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314-316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 16 серпня 2016 року змінити в частині мотивів відмови ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк»Фінансова ініціатива» про зобовязання виконати обовязок та відшкодування матеріальної шкоди.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

ОСОБА_5