АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 635/6420/16-ц Головуючий суддя І інстанції Караченцев І. В.
Провадження № 22-ц/790/7379/16 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із трудових правовідносин
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді: Яцини В.Б.,

суддів: Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Весотра-Харків» про стягнення компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позову вказав, що працював у Публічному акціонерному товаристві «Весотра-Харків» з 1992 року по 15 грудня 2004 року водієм. При його звільненні з ним не було проведено своєчасного розрахунку, не була виплачена заборгованість по заробітній платі у розмірі 2867,87 грн., присуджена рішенням Харківського районного суду Харківської області по справі № 20518/2000 . Повний розрахунок з ним ПАТ «Весотра-Харків» провело у квітні 2016 року, на підставі виконання вказаного рішення суду. Тому відповідно до ст.. 117 КЗпП України, з урахуванням його середньомісячної заробітної плати на час звільнення 237,00 грн., відповідач повинний сплатити позивачу за весь час затримки розрахунку, який з 01.01.2005р. по 01.04.2016р.р. складає 135 місяців, середній заробіток на загальну суму 31995 грн. 00 коп.

Крім того, відповідно до ст.. 34 Закону України «Про оплату праці» проводиться компенсація втрати частини заробітку у зв'язку з порушенням строків її виплати, на підставі постанови КМ України № 159 від 21.02.2001 року. Тому урахуванням індексу інфляції за період затримки розрахунку, з 01.01.2000 року по 01.04.2016 року, 213,9 відсотків, сума компенсації складає 6134,37 грн.

На обґрунтування доводів позову послався на відповідний виконавчий лист від 18.01.2000 року по справі № 2-518/2000 року про стягнення заборгованості за 1997-1999 року на суму 2867,87 грн., яка повинна була безспірно виплачена при його звільненні з підприємства 15.12.2004р., що відбулося лише під час виконавчого провадження 48263182 у квітні 2016 року.

Відповідач позов не визнав з тих підстав, що зазначена у позові заборгованість по заробітній платі за період з вересня 1997 по грудень 1999 року та компенсація втрати заробітної плати у зв'язку з порушення терміном її виплати в сумі 2867,87 грн., присуджена до стягнення рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18 січня 2000 року, була фактично виплачена відповідачем в період 2000-2001 років: добровільно відповідачем на суму 1062,46 грн., а також - через виконавчу службу Харківського району - у розмірі 1805,41грн., всього - 2867,87грн., що підтверджується відповідними платіжними документами та чинним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 травня 2013 року, яким ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні аналогічного позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, не виплаті 2867,87 грн. заборгованості по заробітній платі, та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою термінів її виплати. При цьому суд встановив, що грошові кошти в розмірі 2867,87 грн. були стягнуті з відповідача в період 2000-2001 роки, тобто до звільнення позивача 15 грудня 2004 року, тому вимоги про компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою термінів її виплати за період 2005-2013 року - є безпідставними. Вказані обставини, в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України по цій справі не потребують повторного доведення. Крім того, представник відповідача заявила про зміну з 24 червня 2016 року найменування відповідача з Публічного акціонерного товариства «Весотра-Харків» на Приватне акціонерне товариство «Весотра-Харків», про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Вказав, що районний суд проігнорував доказ, яким підтверджено, що Приватне акціонерне товариство «Весотра-Харків» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Весотра-Харків», і не взяв до уваги що борг відповідача перед позивачем був сплачений відповідно до постанови ВДВС про закриття виконавчого провадження через 17 років.

Судова колегія, вислухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її задовольнити частково.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що належний відповідач по справі є Приватне акціонерне товариство «Весотра-Харків», а не Публічне акціонерне товариство «Весотра-Харків», проти чого заперечував позивач і не погоджувався на їх заміну. При цьому районний суд послався на ч. 1 ст. 33 ЦПК України, згідно до якої суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Однак при цьому всупереч вимог ст. 213 ЦПК України про законність та обґрунтованість рішення суд не звернув уваги, що у даному випадку необхідно було застосовувати правила не ст. 33 ЦПК України щодо заміни неналежного відповідача, яка застосовується у випадку, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, а - ст. 37 ЦПК України, якою врегульовано процесуальне правонаступництво. Відповідно до ч. 1 ст. 37 ЦПК України внаслідок зміни назви товариства права та обов'язки відповідача перейшли до його правонаступника, Приватного акціонерного товариства «Весотра-Харків», тобто на підставі правонаступництва у матеріальному праві відбувається процесуальне правонаступництво, яке відповідно до змісту ст. 37 ЦПК України не вимагає згоди позивача.

Таким чином, оскільки районний суд порушив і неправильно застосував вказані норми цивільного процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню, із ухваленням апеляційним судом нового рішення.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 травня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Весотра-Харків» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та компенсації працівнику втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою термінів її виплати - було відмовлено в його задоволенні. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що працював в ПАТ «Весотра-Харків» до 15 грудня 2004 року. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18 лютого 2000 року на його користь з відповідача була стягнута заборгованість по заробітній платі у розмірі 2867 грн. 87 коп. При звільненні, в порушення вимог ст.. 116 КЗпП України, відповідач остаточний розрахунок з ним не здійснив. Посилаючись на вказані обставини та ст.. 117 КЗпП України, ст. 34 Закону України «Про оплату праці» позивач в остаточних вимогах просив стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні в розмірі 23 468 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою термінів її виплати у розмірі 17 339 грн. 86 коп.

Вказаним рішенням районного суду, яке на підставі ухвали Апеляційного суду Харківської області від 26 червня 2013 року набрало чинності, встановлено, що 18 січня 2000 року Харківським районним судом Харківської області по справі № 20518 з АТВТ «Весотра-Харків» на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 2482 грн. 20 коп., компенсацію за роз'їзний характер роботи у зв'язку зі службовими відрядженнями в розмірі 299 грн., компенсацію втрати заробітної плати заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 56 грн. 67 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 30 грн., а всього 2867 грн. 87 коп. 16 лютого 2000 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-518 від 18 січня 2000 року. Як вбачається із наданих копій видаткового касового ордеру № 464 від 06 квітня 2000 року, видаткового касового ордеру № 465 від 06 квітня 2000 року, видаткового касового ордеру № 504 від 11 квітня 2000 року АТВТ «Весотра-Харків» на виконання рішення суду самостійно видано ОСОБА_2 500 грн., 281 грн., 281 грн. 46 коп. відповідно. Оригінали зазначених видаткових касових ордерів знищено відповідно до акта № 4 від 10 червня 2004 року та акта № 5 від 14 березня 2005 року «Про виділення до знищення документів, що не підлягають зберіганню».

Відповідно до довідки ВДВС Харківського районного управління юстиції Харківської області про рух грошових коштів, стягнутих з АТВТ «Весотра-Харків» щодо виплати стягувачам згідно книги обліку депозитних сум за період 2001 року, сума, яка підлягає стягненню з АТВТ «Весотра-Харків» на примусове виконання виконавчого листа на користь ОСОБА_1 складає 2867 грн. 87 коп., виконавчою службою з АТВТ «Весотра-Харків» стягнуто 1805 грн. 41 коп. Грошові кошти в розмірі 1805 грн. 41 коп. сплачені 07 червня 2001 року, платіжний документ № 6660407.

Наказом голови правління АТВТ «Весотра-Харків» від 15 грудня 2004 року № 77-вк ОСОБА_1 звільнено згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Виходячи з наведеної норми цивільного процесуального права встановленні вказаним рішенням районного суду обставини, повторно не доказуються при розгляді цієї справи, в якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини.

Крім того, в матеріалах справи наявні фотокопія корінця чека КГ 6660407 від 07 червня 2001 року на 1805,41 грн., виданий за підписом ОСОБА_1, що узгоджується із встановленими вказаним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 травня 2013 року обставинами про отримання частини боргу при примусовому виконанні рішення суду про стягнення заборгованості по заробітній плату у розмірі 2867 грн. 87 коп.(а.с. 27).

Колегія суддів не вважає, що надана позивачем постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 15.04.2016 року спростовує встановлені чинним рішенням районного суду, яке є обов'язковим для виконання, вищевказані обставини про повне погашення заборгованості по заробітній платі у розмірі 2867 грн. 87 коп. у 2000-2001 роках, оскільки позивач не надав доказів на підставі чого виконавче провадження після цього тривало (а.с. 3).

Таким чином, оскільки зазначена у позові заборгованість по заробітній платі за період з вересня 1997 по грудень 1999 року та компенсація втрати заробітної плати у зв'язку з порушення терміном її виплати в сумі 2867,87 грн., присуджена до стягнення рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18 січня 2000 року, вже була фактично виплачена відповідачем в період 2000-2001 років: добровільно відповідачем на суму 1062,46 грн., а також - через виконавчу службу Харківського району - у розмірі 1805,41грн., всього - 2867,87грн., що підтверджується відповідними платіжними документами та чинним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 травня 2013 року, яким ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні аналогічного позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, не виплаті 2867,87 грн. заборгованості по заробітній платі, та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою термінів її виплати, - у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити з інших підстав, за його недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 316, 319, 323-325, 327 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2016 року - скасувати.

У задоволенні позову відмовити з інших підстав.

Рішення набирає законної сили після його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді колегії