Справа № 333/197/16-ц
Провадження № 2/333/780/16
р і ш е н н я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.11.2016 р. м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боровікової А.А., при секретарі Носаченко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в особистих інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, треті особи:Відділ міграції та реєстрації фізичних осіб Комунарського РВ ЗДУ ГУМВС України в Запорізькій області, Служба у справах дітей Запорізької міського ради по Комунарського району про усунення перешкод у користуванні власністю, -

В С Т А Н О В И В:

18.01.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 23.06.2000 року, йому на праві власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 30.09.2015 року шлюб між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідачі не проживають у вищевказаній квартирі з 22.04.2014 року, що підтверджується актами Міського Комунального підприємства «Основаніє» від 22.09.2014 року, 05.05.2015 року, 25.11.2015 року, 25.07.2016 року.

Відповідач по справі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який є сином позивача від першого шлюбу, не проживає у вищевказаній квартирі з листопада 2008 року.

Відповідачі відмовляються в добровільному порядку зніматися з реєстрації, у зв'язку з чим позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та зняття їх з реєстраційного обліку.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, просив суд задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2, яка діє в особистих інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у судовому засіданні позов визнала частково, а саме: повністю визнала позовні вимоги щодо себе, пояснивши суду, що дійсно добровільно залишила належну позивачу квартиру у червні 2014 р. та намірів проживати в спірній квартирі не має, проте, заперечувала проти позову щодо визнання втративши право користування житловим приміщенням її неповнолітнього сина, котрий тимчасово не проживає в квартирі позивача, проживає на теперішній час як малолітня дитина з матір*ю, проте, відповідач не має змоги його зареєструвати в іншому житловому приміщенні, оскільки на теперішній час проживає з дитиною в орендованій квартирі, просила суд відмовити в задоволенні позову в цій частині.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, про причину неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи - відділ міграції та реєстрації фізичних осіб Комунарського РВ ЗДУ ГУМВС України в Запорізькій області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Запорізької міської ради по Комунарському району у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника третьої особи та відмовити в задоволенні позову щодо малолітнього ОСОБА_3, 2013 року народження.

Керуючись ст. 169 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідач ОСОБА_4 та представників третіх осіб.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено:

На підставі Свідоцтва НОМЕР_1 від 23.06.2000 року, виданого Комунарською районною адміністрацією Запорізької міської ради на праві приватної власності громадянину ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_1.

Згідно рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.10.2008 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано, в рішенні суду зазначено, що від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає з матір'ю ОСОБА_5

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2015р. шлюб між відповідачкою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується Свідоцтвом про народження останнього , виданого 19.04.2013 р. Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 404.

Таким чином відповідачка ОСОБА_2 є колишньою дружиною позивача, тобто на час розгляду справи відповідачка ОСОБА_2 не є членом сім'ї позивача.

Як вбачається з пояснень позивача в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_3 з 22.09.2014 року не проживають у належній позивачу квартирі за вищевказаною адресою. Відповідач по справі ОСОБА_4, не проживаю у квартирі позивача більше року.

Вищезазначене підтверджується Актами про не проживання, складеними комісією з працівників МКП «Основаніє» від 05.05.2015 року, від 25.11.2015 року, в яких зазначено, що ОСОБА_4, ОСОБА_2 разом з малолітнім сином ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 не проживають.

Згідно акту про не проживання від 25.07.2016 року складеного комісією з працівників Міського комунального підприємства «Основаніє» у квартирі АДРЕСА_1, ОСОБА_4,1996 року народження, ОСОБА_2,1988 року народження, ОСОБА_3, 2013 року народження не проживають з 2014 року по теперішній час.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засілданні пояснила суду, що не проживає в спірній квартирі з червня 2014р. по теперішній час, в шлюбних відносинах з позивачем на теперішній час не перебуває.

Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, право члена сім'ї власника квартири, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним з ним проживанням у цьому будинку. Житлове приміщення, яке він має право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

На підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з постановою Верховного Суду України від 16 січня 2012 року № 6-57 цс 11.7 сформульована обов'язкова для всіх судів України правова позиція про те, що за змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 р. № 1382-ІУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

У зв'язку з тим, що зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одночасно одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання ОСОБА_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Водночас, Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

У зв'язку з цим у задоволенні позовних вимог щодо зняття із реєстрації відповідачки ОСОБА_2 у спірній квартирі задоволенню не підлягають, оскільки рішення про позбавлення права власності або права користування житлом є підставою для зняття з реєстрації компетентним органом, а тому ставити у суді питання про зняття з реєстрації можливо за відмови органу уповноваженого на здійснення таких дій.

В квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований малолітній ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, який є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Згідно статті 6 Сімейного кодексу України (далі - СК України), правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Згідно частини 2 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно частини 1 статті 242 Цивільного кодексу України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009,№ 14 "Про судове рішення у цивільній справі").

Суд приходить до висновку, що визнання неповнолітнього таким, що втратив право на користування житлом буде суперечити його інтересам, оскільки доказів стосовно того, що він забезпечений іншим житлом та має можливість здійснити реєстрацію за іншою адресою суду не надано.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги в частині визнання неповнолітнього ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратив право користування жилим приміщенням, є такими, що задоволенню не підлягають.

Також, дослідивши вищезазначені докази, суд приходить до висновку позовні вимоги щодо визнання втративши право користування житловим приміщенням відповідача ОСОБА_4, повнолітньої дитини позивача від першого шлюбу, задоволенню не підлягають з тих підстав, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач ОСОБА_4 не проживає в належній позивачу квартирі більше одного року, оскільки позивач посилається на підтвердження вищевказаного лише на Акти житлового органу, в яких зазначено, що відповідач ОСОБА_4 зі слів сусідів не проживає в квартирі за вищевказаною адресою. Проте, у вказаних Актах не зазначено, з якого часу не проживає відповідач ОСОБА_4 в спірній квартирі, при тому, що інших доказів на підтвердження обставин не проживання відповідача ОСОБА_4 в спірній квартирі позивачем суду не надано.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 319, 391 ЦК України, ст.ст. 212-214 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні та розпорядженні належною йому на праві власності квартирою шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду є підставою для Комунарського районного відділу у м. Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області для зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7 за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позову відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.І. Боровікова