У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 червня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від

28 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків,

в с т а н о в и в:

25 грудня 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, в якому просив стягнути з відповідача 30 861,41 грн у відшкодування матеріальної та моральної шкоди та судові витрати.

В обґрунтування позову посилався на те, що працював на посаді охоронця в ДСО, та у вересні-жовтні 2011 року перебував на чергуванні в кафе «Стрілець» в

м. Львові по вул. Костюшка. 10 жовтня 2011 року близько 22 год. 40 хв. під час його чергування у вказаному кафе ОСОБА_3 наніс йому тілесні ушкодження, після чого він потратив у лікарню, де пролежав вісім днів. Згідно з актом судово-медичного дослідження № 556/2011 від 13 жовтня 2011 року йому встановлено діагноз: струс головного мозку, забій шийного відділу хребта, садно на спині носа, синяк на повіках правого ока, перелом коронки одного зуба, рана слизової оболонки верхньої губи, що відноситься до легких тілесних ушкоджень.

На лікування він витратив 4 294,26 грн, в тому числі на зубного лікаря, на правову допомогу 4 782,15 грн. Разом його майнові збитки складали 9 076,41 грн. Завдана йому протиправними діями відповідача моральна шкода полягала у стражданнях через фізичний біль, який він терпів з 10 по 18 жовтня 2011 року. Також моральна шкода полягала у порушенні звичного для нього ритму життя, життєвих зв'язків, перебування у лікарні на стаціонарному лікуванні, лікування пошкодженого зуба, консультації у адвоката, зміні місця роботи, участь у слідчих діях та суді. Моральну шкоду він розраховував, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, розміру одного неоподаткованого мінімуму та часу, витраченого на відновлення його прав. Зокрема, час перебування у лікарні з побоями з

10 по 18 жовтня 2011 року він оцінював як найважчий, і тому за кожен день його перебування у лікарні він просив відшкодувати компенсацію в розмірі мінімальної заробітної плати (8 днів х 985,00 грн + 7 880,00 грн). В цілому він перебував на лікарняному 21 день, синці сходили тривалий час, йому соромно було вийти на вулицю, на роботу. Зазначений період з 18 по 31 жовтня 2011 року він оцінював в сумі 200,00 грн. за кожен день (13 днів х 200,00 грн + 2600,00 грн). Починаючи з

31 жовтня 2011 року до дня подання позовної заяви він рахував кожен день по

17,00 грн (665 днів х 17,00 грн + 11 305,00 грн). Разом моральна шкода складала

21 785,00 грн., а всього моральна та матеріальна 30 861,41 грн.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 14 027,91 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями в частині визначення суми моральної шкоди, ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просив змінити оскаржувані судові рішення в частині визначення суми моральної шкоди, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення моральної шкоди у сумі 5 000,00 грн, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано керувався висновком Акта № 284 судово-психологічної експертизи, проведеної КЗ «ЛОКПЛ» від 23 травня

2014 року, та виходив з того, що заподіяння протиправними діями відповідача ОСОБА_3 моральної шкоди позивачу, полягало у періодичних больових відчуттях, у деяких змінах особливостей пам'яті, уваги, зниження темпу мислення, послаблення вольової регуляції, які проявляються у підвищеній дратівливості, схильності до агресивних імпульсів, підвищеної виснажливості та пов'язаних з ними порушень звичного способу життя, що сприяє виникненню негативних емоцій.

Визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, суди також правильно враховували положення ст. 23 ЦК України та вірно брали до уваги ступінь фізичних страждань, які одержав позивач у зв'язку із протиправними діями

ОСОБА_3 та пов'язаних з ними порушень звичного способу життя. При цьому суди виходили з засад розумності, виваженості та справедливості.

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 серпня

2015 року та ухвали апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року і доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна