УХВАЛА іменем україни
01 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,

КолодійчукаВ.М., Мартинюка В.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Восток» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу ШвецьРуслан Олегович, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна із чужого незаконного володіння,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Донецької області від 03 квітня 2014 року,

та касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Донецької області від 03 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Банк Восток» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу Швець Р.О., про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Посилалося на те, що 27 листопада 2006 року між ЗАТ «Агробанк», останнім правонаступником якого є ПАТ «Банк Восток», та ОСОБА_3, був укладений договір кредиту № 77.840.06.11, цільового призначення -придбання квартири, в розмірі 45 500 доларів США під 14,5 % річних строком на 15 років - до 26 листопада 2021 року. У цей же день на забезпечення виконання умов Договору укладений договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Умови договору ОСОБА_3 виконувалися неналежним чином, у зв'язку із чим утворилася заборгованість у розмірі 45 420,20 доларів США, для стягнення якої 31 липня 2007 року був вчинений виконавчий напис № 3884. У процесі примусового виконання виконавчого напису відділом державної виконавчої служби було описане майно боржника, зокрема предмет іпотеки, який був виставлений на прилюдні торги за оціночною вартістю 335 370 грн 30 коп. Примусова реалізація нерухомого майна двічі не відбулася і актом державного виконавця від 15 листопада 2010 року нереалізована квартира була передана стягувачу за його згодою.

06 травня 2011 року банком було отримане нотаріально посвідчене свідоцтво про право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. Належним чином Банк своє право власності не зареєстрував. 23 жовтня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, вчинений за договірною ціною сторін 94 550 грн. Оскільки договір купівлі-продажу був укладений особою, яка не мала права на його відчуження, просили визнати договір недійсним. Крім того, вважали, що вказаний договір є фіктивним, оскільки укладений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Також просили скасувати реєстрацію права власності і витребувати у ОСОБА_4 спірну квартиру.

У процесі розгляду справи банк змінив позовні вимоги і просив визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 23 жовтня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, недійсним та витребувати квартиру у ОСОБА_4 з незаконного володіння.

Рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 11 лютого 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 03 квітня 2014 року рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 11 лютого 2014 року скасовано, позовні вимоги задоволено частково, витребувано у ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Восток» квартиру АДРЕСА_1, отриману у власність на підставі нотаріального посвідченого договору купівлі-продажу від 23 жовтня 2012 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У липні 2015 року ПАТ «Банк Восток» звернулося до суду із заявою про відновлення часткового судового провадження у справі № 256/4616/13-ц за вищевказаним позовом.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року заяву ПАТ «Банк Восток» задоволено, відновлено втрачене судове провадження № 2/256/66/14-ц у цивільній справі № 256/4616/13-ц за позовом ПАТ «Банк Восток» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу Швець Р.О., про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна із чужого незаконного володіння.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 -просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не набув права власності на спірну квартиру, оскільки не зареєстрував його належним чином. Крім того, оскільки вказана квартира як предмет іпотеки була передана банком новому кредитору на підставі договору відступлення права вимоги, борги перед відповідачкою ОСОБА_3 були погашені, остання правомірно розпорядилася своїм майном. На момент укладення договору купівлі-продажу відсутня заборона щодо відчуження спірного нерухомого майна і тому відповідачка ОСОБА_4 є добросовісним набувачем.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач, будучи володільцем спірної квартири на підставі нотаріально посвідченого свідоцтва про право власності від 06 травня 2011 року, з володіння якого майно вибуло не з його волі, має право захисту порушеного права на рівні з власником відповідно до вимог ст. 396 ЦК України.

Такі висновки апеляційного суду ґрунтуються на матеріалах справи й відповідають вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Судом установлено, що 27 листопада 2006 року між ЗАТ «Агробанк», останнім правонаступником якого є ПАТ «Банк Восток», та ОСОБА_3 був укладений договір кредиту № 77.840.06.11 на суму 45 500 доларів США під 14,5 % річних строком на 15 років (далі - договір).

У цей же день на забезпечення виконання умов договору між ними був укладений договір іпотеки, предметом якого стала придбана за кредитні кошти квартира АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням умов договору ОСОБА_3 і утворенням заборгованості у розмірі 45 420,20 доларів США приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу 31 липня 2007 року за заявою банку був вчинений виконавчий напис № 3884 про стягнення вказаної суми на користь банку. На виконання даного напису відділом державної виконавчої служби було описане майно боржника, зокрема предмет іпотеки, який був виставлений на прилюдні торги за оціночною вартістю 33 5370 грн. 30 коп. Примусова реалізація нерухомого майна двічі не відбулася і актом державного виконавця від 15 листопада 2010 року нереалізована квартира була передана стягувачу за його згодою. За вказаних обставин 06 травня 2011 року. Банком було отримане нотаріально посвідчене свідоцтво про право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

19 грудня 2011 року між банком та ТОВ «Кредекс Фінанс» був укладений належним чином оформлений договір відступлення права вимоги, в тому числі за договором та договором іпотеки, укладеними з ОСОБА_3 02 квітня 2012 року, останній новим кредитором був виданий гарантійний лист на виведення предмета іпотеки з Єдиного державного реєстру іпотек у разі погашення нею заборгованості за договором в розмірі 170 000 грн. В цей же день ОСОБА_3 новим кредитором видано довідку про відсутність заборгованості і 03 квітня 2012 року за заявою ТОВ «Кредекс Фінанс» запис про заборону відчуження предмета іпотеки (спірна квартира) вилучений з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. 23 жовтня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, вчинений за договірною ціною сторін - 94 550 грн, отримані продавцем при підписанні договору.

Відповідно до вимог ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності і інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 (далі - Постанова), відповідно до ст. ст. 330, 334 ЦК право власності нерухоме майно, відчужене особою, яка не мала на це права, виникає у добросовісного набувача з моменту реєстрації права на таке майно, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу воно не може бути витребувано у нього.

Відповідно до вимог ст. 387 ЦК України власник (у даному випадку володілець) має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно зі ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Виходячи з наведеного, позивач, будучи володільцем спірної квартири на підставі нотаріально посвідченого свідоцтва про право власності від 06 травня 2011 pоку, з володіння якого майно вибуло не з його волі, має право захисту порушеного права на рівні з власником відповідно до вимог ст. 396 ЦК України.

Як вбачається з роз'яснень, викладених у п. 22 Постанови, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК. У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі ст. 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не а позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Виходячи з п. 25 Постанови, набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що для укладання договору купівлі-продажу відповідачка ОСОБА_3 отримала від свого кредитора гарантійний лист та довідку про відсутність заборгованості станом на 02 квітня 2012 року. Тому вказані обставини стали підставою для вилучення 03 квітня 2012 року запису про заборону відчуження предмета іпотеки (спірна квартира) з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, проведеного на підставі заяви ТОВ «Кредекс Фінанс». Після чого лише 23 жовтня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, вчинений за договірною ціною сторін - 94 550 грн, отриманих продавцем при підписанні договору. Право власності покупцем зареєстроване належним чином. Виходячи з наведеного, позовні вимоги банку про визнання недійсним договору купівлі - продажу у зв'язку із його укладанням особою, яка не мала на це права, задоволенню не підлягають, а майно підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння.

Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав його фіктивності, посилаючись на положення ч. 1 ст. 234 ЦК України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої інстанції або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Обставини справи досліджено повно, зібраним доказам надана оцінка.

Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судового рішення, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком суду по їх оцінці, тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційні скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Касаційну скаргу ОСОБА_3, поданупредставником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 03 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко В.М. Колодійчук В.І. Мартинюк