Справа № 522/4991/15-ц
Провадження № 2/522/3959/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі Шеян І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_3 та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення малолітніми дітьми ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до шестирічного віку.

Позивачка обґрунтовує позовні вимоги тим, що вона з відповідачем знаходиться у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них народились діти доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополь від 19 листопада 2012 року з ОСОБА_2 на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання малолітніх доньок у розмірі 1/8 часток всіх видів заробітку (доходу) відповідача на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, а також стягнуто аліменти на утримання позивачки у розмірі 1/8 часток всіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення малолітніми дітьми трирічного віку, тобто до 03 березня 2015 року.

Також позивачка зазначила, що діти мають вади фізичного розвитку, та потребують домашнього догляду, у звязку з чим позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання до досягнення дітьми шестирічного віку.

Справа розглядалась судами неодноразово.

ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити. В останнє судове засідання позивачка не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, просила розглядати справу за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнав та не заперечував проти їх задоволення. На останнє судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглядати справу за його відсутності.

ОСОБА_3 у судовому засіданні зазначила, що вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими, оскільки позивачка та відповідач проживають разом з дітьми, та жодного спору щодо утримання дітей між сторонами немає. На думку ОСОБА_3, метою подачі дійсного позову є зменшення розміру аліментів, який сплачує відповідач на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, 08 травня 1999 року згідно постанови Конотопського міського суду Сумської області від 12 грудня 2002 року.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Суд не приймає визнання відповідачем позовних вимог ОСОБА_1, оскільки таке визнання суперечить закону, про що 13 жовтня 2016 року було постановлено віповідну ухвалу суду про відмову у прийнятті визнання позову.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. № 789-XII, частин 7, 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

В силу ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України гарантовано, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 180 СК України та роз'яснень, що надані у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знаходяться у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них народились діти доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. У відповідних свідоцтвах про народження дітей батьком зазначений ОСОБА_2 (а. с. 11-12). Шлюб між сторонами не було розірвано. Діти знаходяться на утриманні сторін та проживають разом з батьками.

Рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополь від 19 листопада 2012 року, залишеним без змін хвалою Апеляційного суду АРК від 12 березня 2013 року, з ОСОБА_2 на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання малолітніх доньок у розмірі 1/8 часток всіх видів заробітку (доходу) відповідача на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, а також стягнуто аліменти на утримання позивачки у розмірі 1/8 часток всіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення малолітніми дітьми трирічного віку, тобто до 03 березня 2015 року (а. с. 4, 8).

Малолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_4 мають вади фізичного розвитку, зокрема, донька ОСОБА_5 є інвалідом дитинства та через фізичні вади потребує постійного домашнього догляду, про що свідчить відповідна довідка (а. с. 13, 14).

Також судом встановлено, що відповідач має дитину від першого шлюбу з ОСОБА_3 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Постановою Конотопського міського суду Сумської області від 12 грудня 2002 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі ? часток всіх видів заробітку батька, до досягнення дитиною повноліття (а. с. 43).

Тобто, відповідач має зобовязання щодо сплати аліментів на користь ОСОБА_3 по утриманню сина ОСОБА_6

У відповідності до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі пред'явлення до особи, яка вже сплачує аліменти, позову про стягнення їх на дитину (дітей) від іншої матері або утримання на інших осіб суд має вчинити передбачені ч. 3 ст. 36 ЦПК України дії щодо залучення одержувача аліментів до участі у справі.

Тому, задоволення дійсних позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/8 частин доходу на утримання ОСОБА_1 до досягнення дітьми шестирічного віку, призведе до того, що з відповідача стягуватимуться аліменти у загальній сумі, яка перевищуватиме 50% його щомісячних доходів (1/4 + 1/8 + 1/8 + 1/8).

Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» максимальний розмір аліментів не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

З огляду на викладене, у разі задоволення дійсного позову, розмір аліментів, який має стягуватись з відповідача ОСОБА_2 на користь третьої особи ОСОБА_3 на користь їх сина ОСОБА_6, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, до 08 травня 2017 року, автоматично буде зменшений в ході виконання судового рішення.

Також у судовому засіданні доведено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають разом з дітьми однією сімєю, що було особисто підтверджено в суді апеляційної інстанції позивачкою ОСОБА_1 під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2015 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Вказані обставини встановлені також в рішенні Апеляційного суду Одеської області від 18 серпня 2015 року (а. с.101).

Позивачкою не було надано до суду жодних доказів щодо виникнення між нею та відповідачем спору щодо утримання дітей або утримання її відповідачем.

У відповідності до ч. 4 СК України право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Із наданої суду заяви відповідача, останній погодився з позовними вимогами ОСОБА_1, тобто визнав, що він має можливість надавати їй матеріальну допомогу, незважаючи на те, що з нього вже стягуються аліменти на утримання трьох дітей.

З цих підстав, суд погоджується з твердженнями ОСОБА_3 з приводу того, що позовні вимоги ОСОБА_1 є надуманими, та вона має на меті лише зменшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання сина ОСОБА_6

Вищевказане підтверджуються також тим, що 09 квітня 2013 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів (а. с. 56). Свої позовні вимоги ОСОБА_2 мотивував тим, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання сина в зазначеному судом розмірі, оскільки загальний розмір аліментів на утримання трьох дітей, а також його дружини ОСОБА_1, перевищує 50 % його щомісячного доходу.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені частково, зменшено розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на 1/8 частини доходів батька (а. с. 56).

Проте, рішенням Апеляційного суду Одеської області, залишеним без з мін ухвалою ВССУ від 16 березня 2016 року, вищевказане рішення було скасовано, та відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Тому, зазначені обставини доводять, що позивачка та відповідач, котрий визнав позовні вимоги, мають на меті зменшити розмір аліментів, які стягуються на утримання сина від першого шлюбу з ОСОБА_3 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та підтверджують факт відсутності спору між сторонами по даній справі.

Суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача аліментів на її утримання є безпідставними.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона постилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 51 Конституції України, Конвенцією про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. № 789-XII, ст. ст. 7, 84, 141, 180 СК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 88, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_3 про стягнення аліментів, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю.Б. Свячена