Справа №490/4036/13-ц 07.12.2016
Провадження №22-ц/784/44/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 490/4036/13-ц Головуючий І інстанції - Батченко О.В.
Провадження № 22-ц/784/44/16 Доповідач - Темнікова В.І.
У Х В А Л А

07 грудня 2016 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Галущенко О.І., Крамаренко Т.В.,

при секретарі - Гавор В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2014 року та на додаткове рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ частки із майна, що є спільною частковою власністю, -

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2011 року позивач звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_1, в якому посилався на те, що між ним та відповідачем з однієї сторони та ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з другої сторони 23.07.1997 року укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Згідно п.1 вказаного договору купівлі-продажу ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 купили в однакових частках зазначену квартиру. Договір зареєстрований в Миколаївському МБТІ 24.03.1999 року за реєстровим № 19252. Згідно довідки МБТІ від 02.04.2010 р. вих. №1941 право власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Балансова вартість цього нерухомого майна, згідно даних бюро, складає 22150 грн. Тобто вказана квартира належить йому та відповідачу на праві спільної часткової власності. Оскільки вказаною квартирою фактично володіє відповідач ОСОБА_1 та не бажає надавати можливість позивачу користуватися даною квартирою, позивач просив суд виділити у натурі частку, яка йому належить шляхом визнання права власності на цю частку.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ частки із майна, що є спільною частковою власністю задоволено. Судом поділено в натурі квартиру АДРЕСА_1 відповідно до першого варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи № 125-085 від 05.11.2012 року, а саме: виділено в користування: ОСОБА_2 житлову кімнату літ. 5, площею 13,3 м2, житлову кімнату літ.4, площею 20,6 м2 , а також коридор літ. 3, площею 8,8 м2; ОСОБА_1 житлову кімнату літ. 6, площею 22,1 м2, а також кухню літ. 2, площею 12,9 м2. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 18505 грн. компенсації за перебільшення ідеальної частки. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2098 грн. судових витрат.

Додатковим рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ частки із майна, що є спільною частковою власністю задоволено. Судом визнано за ОСОБА_2 право власності на 55/100 частин квартири АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 45/100 частин квартири АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_2 за власний рахунок здійснити роботи з переобладнання приміщення квартири АДРЕСА_1, а саме: закласти дверний отвір зі шпаклюванням з приміщення 1-2 до приміщення 1-3, вартістю 800 грн. Виключено з другого абзацу резолютивної частини рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2014 року після слів: «а саме: виділити» слова : «в користування».

Не погодившись з зазначеним рішенням та додатковим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, а справу повернути до суду першої інстанції на новий розгляд, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Під час розгляду справи ухвалою апеляційного суду від 28 грудня 2015 року було частково задоволено клопотання позивача ОСОБА_2 та його представника та призначено повторну судову будівельно - технічну експертизу, проведення якої було доручено експертам Миколаївського відділення Одеського НДІСЕ МЮ України.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 07 вересня 2016 року було задоволено клопотання судового експерта Миколаївського відділення Одеського НДІ судових експертиз та зобов'язано ОСОБА_2 замовити та виготовити для надання експерту скоригований технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1, а такожзобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не чинити працівникам БТІ перешкоди в обстеженні квартири АДРЕСА_1.

Від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про роз'яснення ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 07 вересня 2016 року, так як вона є йому незрозумілою в частині порядку та способу його виконання із дотриманням приписів ст. ст. 368 та 369 ЦК України, постанови КМУ від 25 грудня 2015р. № 1127 зі змінами, внесеними постановою КМУ №553 від 23.08.2016р. та в частині вчинення посадовими особами КП «ММБТІ» таких дій при виконанні цієї ухвали, які б не мали ознак кримінального правопорушення (перевищення службових повноважень в інтересах певної особи, тощо).

В судовому засіданні відповідач та його представник підтримав заяву про роз'яснення ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 07 вересня 2016 року.

Позивач та його предстиавник просили у задоволенні заяви відмовити.

Згідно ст. 221 ЦПК України, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд дійсно за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту. При цьому подання заяви про роз'яснення рішення суду допускається, якщо воно ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до примусового виконання. Таким чином, зі змісту даної норми права випливає те, що роз'ясненню підлягають такі рішення суду, які підлягають подальшому після їх винесення самостійному виконанню.

В п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що відповідно до ст.221 ЦПК України роз'яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Якщо ж фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

Таким чином, за діючим законодавством підлягає роз'ясненню саме рішення суду, а не ухвала суду.

Як убачається з матеріалів справи, апеляційним судом рішення по справі постановлено не було, а ухвала суду роз'ясненню не підлягає. Крім того, із системного аналізу тексту заяви відповідача випливає те, що відповідач фактично не згоден із змістом ухвали апеляційного суду, а не те, що йому не зрозуміла дана ухвала в сенсі положень ст. 221 ЦПК України. Для вираження ж не згоди із змістом ухвали апеляційного суду є інший, передбачений законом спосіб, а саме шляхом звернення до касаційної інстанції з касаційною скаргою у визначеному процесуальним законом порядку.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що з задоволенні заяви відповідача про роз'яснення ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 07 вересня 2016 року слід відмовити.

Керуючись ст. 304, 313 - 315, 208, 221, 135 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз'яснення ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 07 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ частки із майна відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після її проголошення в касаційному порядку.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: