АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1143/16 Головуючий 1 інст. Пілюгіна О.М.
Справа № 635/1527/15-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: спори про спадкове право
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: Пшенічної Л.В.,

Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Сементовської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання, усунення від права спадкування за законом, визнання свідоцтва про право власності на спадкове майно недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:
27.03.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який у подальшому уточнювала і остаточно просила: встановити факт її мешкання разом однією родиною з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2008 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ; усунути ОСОБА_2 , який мешкає в смт.Черемушки Курського району Курської області Російської Федерації, від спадкування після смерті його сестри ОСОБА_4 ; визнати свідоцтво про право ОСОБА_2 на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , виданого приватним нотаріусом Гонтаренко С.Л. 16 січня 2015 року; визнати за нею, ОСОБА_5 , право власності в цілому на вказану квартиру в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

Обґрунтовуючи вимоги позивач вказувала, що її чоловік ОСОБА_6 служив разом з ОСОБА_7 в військовій частині № НОМЕР_1 полку НОМЕР_2 , отримали квартири АДРЕСА_2 , як військовослужбовці. Приблизно з 2000 року вони мешкали як спільна родина, були пов`язані спільним побутом, у них був спільний бюджет, ОСОБА_8 допомагали доглядати та виховувати їх дітей, купували продукти на всю родину, готували на всіх обіди. ЇЇ чоловік виконував у квартирі ОСОБА_8 ремонт. У 2008 році ОСОБА_9 переніс інсульт, не міг самостійно без сторонньої допомоги пересуватися та обслуговувати себе. В ці часи вона та її чоловік були завжди поруч, допомагали ОСОБА_4 доглядати її чоловіка. У 2012 році в ОСОБА_9 стався знову інсульт, стан його був жахливий, вони повністю доглядали його до самої смерті, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вона й чоловік поховали ОСОБА_9 , а відповідач ОСОБА_2 рідний брат ОСОБА_4 навіть на похорони її чоловіка не приїхав. Після смерті чоловіка ОСОБА_4 успадкувала належну покійному чоловіку поливну квартири, однак тяжко захворіла, знаходилася у безпорадному стані, без грошей. В цей час вона, позивач ОСОБА_6 , постійно знаходилася поруч з ОСОБА_4 , піклувалася нею, супроводжувала до лікарні, була постійно з нею поруч, оскільки ОСОБА_4 знаходилася у безпорадному стані у зв`язку із похилив віком та постійними тяжкими хворобами.

ОСОБА_4 неодноразово намагалася поспілкуватися з братом ОСОБА_2 , однак він на її дзвінки та заклики про допомогу не реагував, не надав матеріальної допомоги, не підтримав а ні морально, а ні матеріально і не приїхав навіть на її похорони.

Оскільки з 2008 року, тобто більше 5 років, вона вела спільне господарство, доглядала за ОСОБА_4 , поховала її, то вважає, що за законом має право на спадщину після смерті ОСОБА_10 , як спадкоємець четвертої черги згідно ст.1264 ЦК України, а тому в 6-місячний строк звернулася з відповідною заявою до приватного нотаріуса Гонтаренко С.Л., однак нотаріус їй відмовила, а свідоцтво про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 .т.Пісочин нотаріус видала брату ОСОБА_4 відповідачу ОСОБА_2 .

Вважає, що вказане свідоцтво має бути визнане недійсним, а ОСОБА_11 , згідно вимог ч.5 ст.124 ЦК України, усунутим від права на спадкування за законом , так як він ухилявся від надання допомоги ОСОБА_4 , яка через похилий вік, тяжку хворобу була в безпорадному стані.

Представники відповідача Меркулова А.Б. проти позову заперечували, вказуючи, що брат та сестра ОСОБА_2 і ОСОБА_12 проживали в різних країнах, проте їх спілкування не припинялося до останнього моменту. Крім того, не тільки ОСОБА_2 , а й інші його близькі родичі підтримували родинні зв`язки з ОСОБА_4 . Так, 21 жовтня 2012 року відповідач ОСОБА_2 , будучи вже тоді хворим, приїхав разом зі своїм сином до ОСОБА_4 підтримати сестру та попрощатися з її чоловіком ОСОБА_9 .

В серпні 2013 року у відповідача ОСОБА_2 стався інсульт. У вересні 2013 року ОСОБА_4 приїжджала до свого брата ОСОБА_2 , знаходилась у нього півтора місяця, потім повернулася. Дійсно після цього вони вже не бачилися, однак не через небажання спілкуватися.

Лише запроваджена у вересні 2014 року у зв`язку з міждержавним конфліктом заборона на в`їзд осіб чоловічої статі громадян Російської Федерації перешкодила племіннику (сину відповідача) приїхати та попрощатися з тіткою. Проте родичі жіночої статі дружина відповідача ОСОБА_2 та її донька приїжджали і саме вони забирали тіло покійної ОСОБА_4 з моргу, саме їх підписи в журналі реєстрації на місцевому кладовищі. Рідний брат померлої ОСОБА_4 не ухилявся від надання допомоги ОСОБА_4 , оскільки через похилий вік, тяжку хворобу сам знаходився у безпорадному стані, вже був визнаний інвалідом 2 групи і не міг самостійно пересуватися.

Разом з тим, позивачем не надано жодного доказу, який би свідчив, що ОСОБА_4 до травня 2014 року перебувала у тяжкому, безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги.

Вважають, що передбачені законом підстави для усунення ОСОБА_2 від спадкування відсутні, а позивачем не надано належних доказів для визнання її спадкоємцем четвертої черги.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 23 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Суд встановив факт, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 з 2008 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 . Також суд вирішив усунути ОСОБА_2 від спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , і визнав недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , на прізвище ОСОБА_2 , видане 16 січня 2015 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Гонтаренко С.Л., реєстр № 43, спадкова справа № 97/2014.
В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено
В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить рішення скасувати у зв`язку з його незаконністю, необґрунтованістю, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушеннями норм матеріального та процесуального права, і ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу представник відповідача вказував, що висновок суду про встановлення факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 однією сім`єю суперечить самому змісту норми закону (ст.3 СК України), яким визначається поняття сім`ї, суперечить наявним у справі доказам. Рішення суду в цій частині ґрунтується лише на суперечливих показах свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 з боку позивача та акту, складеного зі слів тих же ОСОБА_15 та ОСОБА_16 депутатом Пісочинської селищної ради Костенко Ю.В., який за законом не відноситься до кола тих осіб, які уповноважені підтверджувати такі факти.
При цьому суддя проігнорувала ту обставину, що зазначені свідки давали свідчення одними й тими ж завченими фразами, що навіть для стороннього спостерігача виглядало б фальшивим та неприроднім. Ці показання свідків з боку позивача спростовуються свідченнями самої позивачки ОСОБА_1 , наданими нею під час судового засідання, що відбулося 05.10.2015 р., якими вона сама ж і спростувала доводи про проживання з покійної однією сім`єю в розумінні положень ст. З СК України. Так, ОСОБА_1 в судовому засіданні заявила, що саме після смерті ОСОБА_17 ( ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ) вона з чоловіком прийняли рішення частково допомагати ОСОБА_4 , що ОСОБА_4 залишила 15000 грн. на поховання.
Разом з тим, а ні показання свідків ОСОБА_18 , ні ОСОБА_19 , ні представника відповідача ОСОБА_3 судом до уваги не взято та обставини не спростовано. Навпаки, як вбачається з матеріалів цивільної справи, спростування факту проживання однією сім`єю ОСОБА_20 з ОСОБА_8 підтверджуєтьсят також належними письмовими доказами , а саме копіями довідок про склад сім`ї, які в різні періоди надавалися покійній ( аркуші справи 91-95) та копіями квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг (аркуші справи 104-113), яку здійснювала родина ОСОБА_21 .
Також суд залишив поза увагою і не надав правової оцінки прийнятим доказам сторони відповідача, зокрема що відповідач ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи, переніс ішемічний інсульт 11.08.2013р. та сам потребував як на момент хвороби його сестри ОСОБА_4 , так і по даний час потребує стороннього догляду, що підтверджується довідкою МСЕК та випискою з історії хвороби № 16258, копії яких що були надані суду, а їх оригінали оглянуті в суді (аркуші справи 103, 159). Крім того, судом не взято до уваги те, що відповідач проживає в іншій державі, майже за 500 км, не можливості пересуватися без сторонньої допомоги.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні її вимог і ухвалити нове, яким визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Пісочин в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , вказуючи, що суд помилково вважав такі вимоги передчасними, оскільки вона у передбаченому законом порядку в шестимісячний строк зверталася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини і отримала відмову. Визнавши факт спільного її проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_4 , суд повинен був відразу і ухвалити рішення про визнання за нею права власності на квартиру, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 .
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а скарга представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 підлягає задоволенню за таких підстав.
Судом встановлено, а сторонам не оспорюється, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4 , яка проживала в квартиру АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла квартира загальною площею 55 кв.м., в які проживала ОСОБА_4 . Заповіту ОСОБА_4 не залишила, спадкоємців першої черги за законом (ст.1261 ЦК України) на час відкриття спадщини не було, оскільки своїх дітей та онуків ОСОБА_4 не мала, батьків та чоловіка в живих не було. Чоловік спадкодавці ОСОБА_9 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 прийняла після його смерті ? частину спірної квартири, яку вони приватизували вдвох, згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 16.04.2001 року відділом приватизації Харківського міжміського БТІ (а.с.190).
До нотаріальної контори в передбачений законом (ст.1270 ЦКУ) шестимісячний строк звернулися брат спадкодавці ОСОБА_2 (відповідач), зареєстрований в хуторі Хвощин Курського району Курської області РФ, а також ОСОБА_1 (позивач), зареєстрована в квартирі АДРЕСА_4 .
16 січня 2015 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гонтаренко С.Л. було видано свідоцтво про право ОСОБА_2 на спадщину після смерті його сестри ОСОБА_4 , яка складається з квартири АДРЕСА_1 (а.с.194)
Постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заявою ОСОБА_1 приватний нотаріус ОСОБА_22 , яка прийняла вказану заяву ОСОБА_1 , у передбаченому законом (ст.49 ЗУ «Про нотаріат») порядку не ухвалювала, а лише в листі від 23.12.2014 року повідомила ОСОБА_1 про прийняття заяви ОСОБА_2 , брата спадкодавці ОСОБА_4 , який є спадкоємцем другої черги за законом, та прийняття її, ОСОБА_1 , заяви про прийняття спадщини та роз`яснила ОСОБА_1 про її право звертатися до суду з питання оспорення права спадкоємців другої черги на спадщину та усунення його від спадкування, а також про наслідки неподання відповідного рішення суду. (а.с.40, 180).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 суд першої інстанції вважав доведеним факт спільного проживання ОСОБА_23 однією сім`єю з ОСОБА_4 протягом п`яти років, починаючи з 2008 року і до дня смерті ОСОБА_4 , а також маються передбачені законом підстави для усунення ОСОБА_2 від спадкування.
Однак з таким рішенням погодитися не можна у зв`язку з невідповідністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду обставина справи та порушеннями норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадщину за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до час у відкриття спадщини.
Частиною 2 статті 3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільного проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Згідно частини 5 статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
З огляду на засади змагальності у цивільному судочинстві ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вказаним вище позовом, мала би довести шляхом надання суду належних та допустимих доказів, що вона не менше 5 років до дня смерті ОСОБА_4 проживала з нею однією сім`єю, що ОСОБА_4 через похилий вік, хворобу, каліцтво перебувала у безпорадному стані і потребувала допомоги, а її брат ОСОБА_2 ухилявся від передбаченого законом обов`язку по її утриманню, хоча мав таку можливість.
Однак позивачем ОСОБА_1 та її представниками вказані обставини не доведені.
Суд помилково дійшов до висновку про доведеність вказаних позивачем обставин, опираючись на покази свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та акту депутата Пісочинської селищної ради, оскільки покази цих свідків суперечливі як між собою так і порівняно з поясненнями позивача ОСОБА_1 , інших свідків, а акт депутата Пісочинської сільради є опосередкованим, оскільки за його ж змістом ті обставини, які намагається засвідчити депутат ОСОБА_24 , він отримав зі слів цих же осіб ( ОСОБА_15 та ОСОБА_25 ). Свідчення цих осіб мають узагальнений зміст і не дають підстав для визнання факту постійного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 , починаючи з 2008 року, однією сім`єю в розумінні ознак, передбачених ч.2 ст.3 СК України.
Крім того, поза увагою суду залишилась та обставина, що ОСОБА_4 знаходилась у шлюбу з ОСОБА_9 і до дня його смерті (тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 ) проживала з ним однією сім`єю, а ОСОБА_1 і весь цей час, в тому числі і на момент смерті ОСОБА_4 , знаходилась та знаходиться у шлюбі з ОСОБА_6 .
Усупереч вимог ст.ст. 212, 214, 215 ЦПК України суд першої інстанції суд не надав правової оцінки усім доказам, в тому числі і наданим стороною відповідача, не зазначив мотиви, з яких відхилив докази відповідача.
Аналіз доказів у їх сукупності дає підстави дійти лише до висновку, що дійсно, позивач ОСОБА_1 та її чоловік, як і свідки з їх боку, хоча і в меншій мірі, об`єднані належністю до одної групи колишніх військовослужбовців та членів їх сімей, які проходили разом службу, отримали квартири в одному будинку, підтримують один одного.
Однак це не є підставою для ухвалення рішення про встановлення факту проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_4 однією сім`єю більше п`яти років до дня смерті спадкодавці, а тим більше для ухвалення рішення про усунення від спадкування ОСОБА_2 , який проживає в іншій державі, сам є особою похилого віку, інвалідом другої групи.
Крім того, навіть позивач не заперечує, що ОСОБА_4 і ОСОБА_2 підтримували родинні стосунки та того факту, що в цей п`ятирічний період (у 2013 році) ОСОБА_4 їздила до ОСОБА_2 , знаходилась у нього більше місяця, з нею продовжували підтримувати родинні стосунки рідні з боку відповідач (невістка, племінниця).
Надані позивачем докази щодо стану здоров`я ОСОБА_4 свідчать, що фактично до травня 2014 року вона вела активний спосіб життя, самостійно обслуговувала себе, перебування в депресивному стані був обумовлений не фізично тяжким станом здоров`я, а усвідомленням втрати чоловіка, відсутності дітей, відсутністю поруч близьких родичів.
Крім того, розглядаючи справу, суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що як первісна позовна заява ОСОБА_1 , так подані у подальшому уточнення не містять вимоги визнання недійсним свідоцтва про право ОСОБА_2 на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 (а.с.2-7, 198-200).
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що це технічна помилка, допущена особами, які виготовляли текст позовної заяви та уточненої позовної заяви.
Вірогідно, що так воно й було, однак це не звільняє позивача від дотримання вимог ст. 119 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви, а суд не звільняє від обов`язку вживати передбачені законом заходи з метою сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, як цього вимагає ч.4 ст.10 ЦПК України, та спонуканню позивача в порядку, передбаченому ст.ст.121, 130 ЦПК України, до приведення позовної заяви у відповідність до вимог ст.119 ЦПК України, та вирішенню справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, як це передбачає ст.11 ЦПК України.
Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Частиною 4 ст.60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Рішення суду першої інстанції про задоволення вимог ОСОБА_1 вказаним вище вимогам закону не відповідає, а викладені в апеляційних скаргах доводи та матеріали справи не дають підстави апеляційному суду для ухвалення нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .
За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки відсутні передбачені законом підстав у задоволенні усіх її позовних вимог, не тільки помилково задоволених судом першої інстанції. Обґрунтовуючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру спадкодавця, суд обмежився лише посиланням на передчасність такої вимоги, хоча такі підстави відсутні незалежно від певниї етапів вирішення цього питання. Однак головний висновок про відмову у задоволення цієї вимоги ОСОБА_1 є правильним, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України апеляційний суд, ухвалюючи нове рішення про задоволення апеляційної скарги представника відповідача та про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , також задовольняє його вимогу про стягнення з позивача на користь ОСОБА_2 судових витрат, пов`язаних з оплатою судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 940 грн. 50 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 т.307, п.п.2,3,4 ст.309, ст.ст.313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, -
ВИРІШИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 грудня 2015 року змінити.

Скасувати рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 грудня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 і ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 :

- про встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_4 з 2008 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- про усунення ОСОБА_2 від спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 виданого на прізвище ОСОБА_2 , видане 16 січня 2015 року приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Гонтаренко С.Л., реєстр № 43, спадкова справа № 97/2014.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 940 грн. 50 коп. у якості компенсації судових витрат у виді судового збору за подання апеляційної скарги.

В іншій частині рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: Пшенічна Л.В.

О.М. Хорошевський