Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О.,

ПоповичО.В., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи вимоги тим, що 07 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № DNJPG200001940, за умовами якого позичальник отримав кредит на суму 2 000 доларів США зі сплатою 12 % річних строком повернення 07 вересня 2012 року. Виконання зобов'язань за кредитом забезпечено порукою ОСОБА_4

Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 23 березня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 1 471, 68 доларів США, із яких: 1 196, 40 доларів США - тіло кредиту, 61,02 доларів США - проценти, 16 доларів США - комісія, 117, 89 доларів США - пеня, 10,80 доларів США - штраф (фіксована частина), 69,57 доларів США - штраф (процентна складова).

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути суму боргу за кредитом із солідарних боржників.

Рішенням П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто солідарно із ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 196, 40 доларів США - тіло кредиту, 61,02 доларів США - проценти, 16 доларів США - комісію, 2 729, 12 грн - пеню, 249, 91 грн - штраф (фіксована частина), 1 609,85 грн - штраф (процентна складова). Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

При вирішенні справи судами встановлено, що 07 вересня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № DNJPG200001940, за умовами якого позичальник отримав кредит на суму 2 000 доларів США зі сплатою 12 % річних строком повернення 07 вересня 2012 року. Виконання зобов'язань за кредитом забезпечено порукою ОСОБА_4 за договором, в якому датою укладення зазначається 17 листопада 2011 року.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні указаних фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів (ст. 179 ЦПК України).

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215, 303, 315-316 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведення розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Як вбачається із матеріалів справи (а. с. 87-92), до кредитного договору № DNJPG200001940вносилися зміни додатковою угодою від 23 листопада 2011 року, якою збільшено строк кредитування до 10 вересня 2018 року, змінено розмір щомісячного платежу, погоджено новий графік повернення кредиту, внесено зміни до деяких положень договору.

Разом з тим, у порушення наведених вимог процесу, судами не досліджено обставин, які передбачаються додатковою угодою до кредитного договору від 23 листопада 2011 року, не встановлено у повному обсязі умов кредитування ОСОБА_3, а саме: строк дії кредиту, розмір та порядок внесення щомісячного платежу, відповідальність за прострочення виконання кредитного зобов'язання. Не досліджено також обсяг відповідальності поручителя.

Крім того, оскаржувані судові рішення не містять висновків щодо перевірки правильності проведених кредитором нарахувань. Суди не перевірили та не з'ясували порядок розрахунку боргових сум, а саме: які суми вносилися позичальником на погашення кредиту та коли, у рахунок погашення яких прострочених окремих зобов'язань, що входять до змісту кредитного зобов'язання (основна сума кредиту, проценти, пеня тощо), зараховано сплачені позичальником кошти та чи знаходиться визначений банком порядок черговості платежів у відповідності із погодженими умовами кредитного договору. Як наслідок не перевірено, яка сума є базою нарахування процентів та неустойки.

Повідомленням від 26 березня 2015 року № 30.1.0.0/2 - VCO (а. с. 9) банк проінформував ОСОБА_3 про наявність простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 183, 24 долари США, а в квітні 2015 року заявив позов про стягнення боргу у розмірі 1 471, 68 доларів США.

Достовірність доказів, на підставі яких проведено нарахування кредитної заборгованості, судами не перевірено.

Заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що становили зміст доводів апеляційної скарги, про збільшення поточного стану кредитного рахунку на суму простроченої заборгованості, що згідно розрахунку позивача мало місце 10 листопада 2011 року. Аналогічна операція мала місце й 08 лютого 2008 року.

Судами не встановлено співвідношення категорій «сальдо поточне» та «сальдо прострочене» у контексті змісту умов кредитування, зокрема не встановлено обставин про те, які суми (прострочені, поточні), за якими складовими кредиту (тілом, процентами, комісією, за кредитними платежами у сукупності) обліковуються на вказаних рахунках; чи становлять вони базу нарахування інших платежів, якщо так, то яких; та чи узгоджуються із умовами кредитного договору проведені банком спірні операції.

З урахуванням наведеного, ухвалені у справі рішення підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_3задовольнити частково.

Рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

О.В. Попович

В.О. Савченко