Справа № 755/3117/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого-судді БАРТАЩУК Л.П.

при секретарі Ізвольській С.С.

за участю:

представника позивача - адвоката Строєва О.В.

представників відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновалової Е.А., ОСОБА_4 про визнання недійсними договору позики, договору іпотеки, договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, які вчинені під впливом тяжкої обставини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_5 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить : визнати недійсним договір позики між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 від 25.11.2011р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А., за реєстровим №3963; визнати недійсним договір іпотеки, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 від 25.11.2011р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. за реєстровим № 3965; визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотеко держателя, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 від 25.11.2011р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А., за реєстровим №3966, - як такі, що вчинені під впливом тяжкої обставини.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

25.11.2011 р. між сторонами були укладені договори, які є предметом спору у даній справі.

За умовами договору позики позичальник (позивач) отримала від позикодавця (відповідача) у позику грошову суму в розмірі 302 500, 00 грн., що становило еквівалент в розмірі 37 531 доларів США 00 центів, зі строком повернення не пізніше 25 лютого 2012 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором позики, відповідно до договору іпотеки, позивач, як іпотекодавець передала відповідачці, як іпотеко держателю, в іпотеку нерухоме майно, а саме - квартиру'АДРЕСА_1

Одночасно з укладенням іпотечного договору між позивачем та відповідачем було вирішено питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А., за реєстровим №3966 .

Основний договір - договір позики, а договори іпотеки та договір про задоволення вимог іпотеко держателя - похідні від нього.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Іпотека має похідний від основного зобов»язання характер і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Порядок переходу права власності на предмет іпотеки врегульовано у Договорі про задоволення вимог іпотекодержателя.

Зазначені вище договори були укладені під впливом тяжкої обставини у позивача.

Позивач звернулася до відповідача з проханням позичити їй кошти, необхідні для лікування тяжко хворого батька - третьої особи у справі ОСОБА_4

Даний факт підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого (історія хвороби № 345/2), випискою з медичної карти стаціонарного хворого (історія хвороби № 2108/2) від 22.06.2012 року, випискою з медичної карти стаціонарного хворого (історія хвороби № 3957/2) від 24.10.2012 року, виписка з медичної карти стаціонарного хворого № 2918/1, випискою з медичної карти стаціонарного хворого (історія хвороби № 345/2).

У пошуках необхідної суми позивач вимушена була звернутися до відповідача - ОСОБА_6 з проханням допомогти їй фінансово, а остання погодилася дати необхідну на лікування суму грошей (позичити), при цьому, попросила оформити все документально.

Оскільки іншої можливості знайти зазначену суму коштів позивач не мала, а лікування було вкрай терміновим, позивач погодилася на всі умови відповідача, уклавши зазначені договори.

Умови цих оговорів є кабальними для позивача, тобто, вкрай невигідними.

Так, договором позики, (п. 4) передбачені надвисокі санкції за прострочення виконання зобов'язання, Договір іпотеки укладений з метою заволодіти квартирою сім'ї позивачки у разі неповернення позичених коштів, а підставою реєстрації за відповідачем права власності став договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А., зареєстрований у реєстрі за №3966.

Посилаючись на викладені обставини і з підстав, передбачених статтями 203, 216, 233, 548 ЦК України, представник позивача, підтримавши в судовому засіданні позовні вимоги, просив позов задовольнити.

Представник відповідача просив у задоволенні позов відмовити з підстав його необґрунтованості, недоведеності і безпідставності, зазначивши, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження впливу тяжкої для неї обставини при вчиненні правочину, оскільки у справі відсутні будь-які докази того, що позивач потребувала конкретної суми на лікування, витрат на таке лікування батька позивачки; згідно наявних медичних документів, лікування третьої особи тривало значний період часу; вибір позикодавця відбувався свідомо, як і умов позики; умови для позичальника були вигідними, оскільки для отримання кредиту під проценти необхідні були докази наявного офіційного доходу, та ж застава або іпотека; оцінка квартири надана позивачем станом на 2014 рік, а не на час укладення правочинів, тому має оцінюватися критично, а доводи про великий розмір пені не може братися судом до уваги, оскільки відсутні будь-які докази вимоги про її сплату з боку відповідача.

Крім цього, представник відповідача подав заяву про застосування строку позовної давності, зазначивши, що правочини укладені 25.11.2011р., про їх укладення позивач дізналася в момент їх підписання, однак, з даним позовом звернулася 17.02.2016р., пропустивши встановлений законом строк позовної давності.

Третя особа - ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав позов, просив його задовольнити, пояснивши, що він є батьком позивачки, про свою хворобу дізнався у 2010 році, відтоді почав обстеження з метою встановлення точного діагнозу вилітав до Ізраїлю, однак, лікування проходив в Україні; з відповідачкою познайомився саме він через ділові відносини з оренди автомобілів, бо відповідач була директором авто ломбарду і зайнялася передачею в найм і продажем належних йому автомобілів; коли постало питання про необхідність коштів на лікування, він звернувся до відповідачки і та погодилася спочатку продати його автомобілі, а згодом і позичити грошові кошти, запропонувавши оформити це. Оскільки квартира була оформлена на його доньку, він привіз останню до нотаріуса, де і були укладені договори, які є предметом спору у даній справі. Грошові кошти він отримав у розмірі, зазначеному в договорі позики, витративши їх як на лікування, так і на поточні витрати (на життя родини, на харчування, на житлово-комунальні послуги тощо), однак, не думав у той час, що переоформив цю квартиру назавжди. Після укладення цих договорів він привозив відповідачці грошові кошти в рахунок сплати пені за договором позики, однак, будь-яких документальних підтверджень цього надати не може через те, що довіряв ОСОБА_6 Врешті, коли ці суми він платити в повному обсязі не міг та не бачив у цьому сенс, він віднайшов можливість отримати гроші в борг безпроцентно і без штрафних санкцій у свого товариша ОСОБА_9 Останній запропонував переоформити квартиру тимчасово на нього, ОСОБА_4, в свою чергу, запропонував відповідачці сплатити ту суму, яка зазначена у договорі позики з тим, щоб остання переоформила квартиру на ОСОБА_9, проте, відповідач відмовилася. Такі її дії і стали підставою для звернення до суду.

На підтвердження викладених обставин ОСОБА_4 просив допитати в якості свідків ОСОБА_9, який підтвердив те, що готовий був позичити гроші ОСОБА_4 безпроцентно в обмін на тимчасове оформлення квартири, яка є предметом іпотеки, на нього, однак, відповідач відмовилася від цього; а також ОСОБА_10, який був водієм ОСОБА_4 і підтвердив факт того, що ОСОБА_4 приїздив для підписання договорів з донькою, а потім приїжджав до відповідачки, говорячи про те, що їде віддавати гроші за договором.

Вислухавши пояснення представників сторін, третьої особи, допитавши заявлених свідків, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв»зку, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (п. 23) встановлено, що при розгляді зазначеної категорії справ потрібно враховувати такі фактори, як майновий і психічний стан осіб та їх близьких напередодні й на момент вчинення правочину; співмірність наданих послуг із вартістю переданого за правочином майна; наявність іншого житла або іншого місця помешкання в разі відчуження житла, а також враховувати їх вплив на формування і волевиявлення сторін.

Тяжка обставина є оцінювальною категорією і має визначатися судом з урахуванням всіх обставин справи. Потерпілий, який оскаржує правочин, повинен довести, що за відсутності тяжких обставин він взагалі або на зазначених умовах не уклав би правочин. Визнання правочину недійсним не може пов'язуватись з тим, чи усвідомлювала сторона користь, яку матиме від нього.

З наявних у справі доказів убачається, що 25.11.2011 року між ОСОБА_11 і ОСОБА_6 був укладений договір позики , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. за реєстровим №3963; договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. за реєстровим № 3965; договір про задоволення вимог іпотеко держателя, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А., за реєстровим №3966.

За умовами договору позики позичальник (позивач) отримала від позикодавця (відповідача) у позику грошову суму в розмірі 302 500, 00 грн., що становило еквівалент в розмірі 37 531 доларів США 00 центів, зі строком повернення не пізніше 25 лютого 2012 року.

Відповідно до умов договору іпотеки, позивач, як іпотекодавець передала відповідачці, як іпотеко держателю, в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

Одночасно з укладенням іпотечного договору між позивачем та відповідачем було вирішено питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А., за реєстровим №3966 .

На підтвердження факту хвороби батька позивачки і його лікування у матеріалах справ наявні наступні письмові докази : виписка з медичної карти стаціонарного хворого № 2918/1 про лікування в плановому порядку з 29.09.2011р. по 06.10.2011р.; виписка з медичної карти стаціонарного хворого (історія хвороби № 345/2) про лікування з 24.01.2013р. по 05.02.2013р. ОСОБА_4 в плановому порядку; виписка з медичної карти стаціонарного хворого (історія хвороби № 3957/2) від 24.10.2012 року про лікування в плановому порядку з 11.10.2012р. по 17.10.2012р.; виписка з медичної карти стаціонарного хворого (історія хвороби № 2108/2) від 22.06.2012 року про лікування ОСОБА_4 з 28.05.2012р. по 19.06.2012р.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Належних і допустимих доказів того, що напередодні і на момент укладення оспорюваних договорів (25.11.2011р.) позивач - ОСОБА_11 мала тяжкий майновий чи психічний стан, що вона мала нагальну потребу у грошовій сумі, позиченій у відповідача, в певний і конкретний строк і у конкретно визначеній сумі, що отримані у позику грошові кошти витратила на лікування батька, матеріали справи не містять, як і відсутні докази того, що фактично мали місце такі витрати на лікування, дані про їх період та розмір.

Доводи про наявність у договорі позики вкрай невигідних для позивача умов, зокрема, пункту 4, суд оцінює критично, оскільки відсутні будь-які докази нарахування штрафних санкцій, вимог про їх виплату з боку відповідача, факт їх сплати позивачем, звернень з її боку до відповідача з пропозицією про зміну умов договору, розірвання договору тощо.

Обставини, викладені у позовній заяві, спростовуються показаннями третьої особи ОСОБА_4 і допитаних свідків, оскільки ОСОБА_4 зазначив про те, що його донька була студенткою і слухалася його, тому, коли він сказав їй підписати у нотаріуса договори, остання їх підписала, а всі фактичні правовідносини з відповідачем виникли саме у нього.

Вказані обставини свідчать про наявність інших підстав для оспорювання договорів, ніж ті, що викладені у позовній заяві і не підтверджуються належними і допустимими доказами у судовому засіданні при розгляді даної справи в межах заявлених вимог.

Відтак, позов не є доведеним, тому задоволенню не підлягає.

Не підлягає задоволенню заява представника відповідача про застосування позовної давності.

Відповідно до ч. 3,4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі.

Згідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскільки суд дійшов до висновку про недоведеність позовних вимог, відповідно, поряд із цим підставою для відмови в позові не може бути пропущення позивачем строку позовної давності.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Отже, судові витрати, понесені позивачем, останній за рахунок відповідача не відшкодовуються.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 16, 203, 216, 233 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 88, 208-210, 212-215, 218, 222, 223, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновалової Е.А., ОСОБА_4 про визнання недійсними договору позики, договору іпотеки, договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, які вчинені під впливом тяжкої обставини - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а учасниками судового розгляду, які не брали участь у справі протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: