Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Григоренко М.П., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 11 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 про захист прав споживача фінансових послуг, визнання дій неправомірними, зобов"язання видати кошти, стягнення пені,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 11 серпня 2016 року позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 про захист прав споживача фінансових послуг, визнання дій неправомірними, зобов'язання видати кошти, стягнення пені задоволено.

Визнано дії Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» щодо відмови у видачі ОСОБА_2 коштів в сумі 15000,00 гривень з відкритого на його ім'я рахунку НОМЕР_1 неправомірними.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» видати ОСОБА_2 кошти в сумі 15000,00 грн. з рахунку НОМЕР_1.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 пеню в сумі 72900,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 1208,20 грн.

В поданій на рішення апеляційній скарзі представник відповідача вказує на його незаконність, оскільки судом не враховано, що відповідач не проводив жодних дій щодо обмеження прав позивача в користуванні його рахунками, картка ОСОБА_4 працівниками банку не блокувалась. Зазначає, що позивач не надав до суду будь-яких доказів того, що він обмежений в користуванні своїми рахунками та не може зняти суму коштів, отриманих ним через переказ PrivatMoney.

Вказує, що суд неправильно застосував норми матеріального права в частині нарахування пені в розмірі 3 % вартості робіт (послуг), посилаючись на загальні норми п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та не застосував до спірних відносин вимоги ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», які є спеціальними норми права в сфері регулювання банківських відносин з клієнтами.

Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до вимог ст. ст. 526, 1066, 1074 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно з частин 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та інші, непередбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

З матеріалів справи вбачається, що 23 лютого 2016 року о 10 год. 36 хв. на картковий рахунок НОМЕР_1 відкритий на ім'я ОСОБА_2 у ПАТ КБ «Приватбанк», через систему переказу PrivatMoney з термінала банку в м. Дубно TS201217 були перераховані кошти в сумі 15 000,00 грн. від ОСОБА_3, які останній повернув позивачу як позику, що підтверджується чеком №2126, номер переказу №925978656 (а.с.5).

Сторонами не заперечується, що грошовий переказ в сумі 15 000,00 грн. станом на час розгляду справи позивачу не виданий.

Разом з тим, з апеляційної скарги вбачається, що представник банку вказує, що будь-яких обмежень для позивача в доступі до його рахунків немає, а тому останній міг скористатись своїм правом на зняття коштів в будь-який час. Однак із заперечень проти позову від 11 серпня 2016 року (а.с. 70-71) вбачається, що відповідач стверджував, що банк має право блокувати картку позивача чи прийняти рішення про зупинення здійсненням операцій з використання певного платіжного засобу у випадку виявлень порушень, які містять ознаки злочину, до з'ясування причин таких порушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Відповідно до п.12 розд.6 Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року №705, емітент має право прийняти рішення про зупинення здійснення операцій з використанням певного електронного платіжного засобу, а також про вилучення електронного платіжного засобу за наявності обставин, що можуть свідчити про незаконне використання електронного платіжного засобу та/або його реквізитів, значно збільшеного ризику неспроможності платника виконати своє зобов'язання щодо сплати кредиту та процентів за ним, в інших випадках, установлених договором. Зупинення або припинення права користувача використовувати електронний платіжний засіб не припиняє зобов'язань користувача й емітента, що виникли до часу зупинення або припинення зазначеного права.

Емiтент зобов'язаний iнформувати користувача про зупинення права використовувати електронний платiжний засiб та причини такого зупинення в спосiб, установлений договором, у разi можливостi перед тим, як право використовувати електронний платiжний засiб буде зупинено, i негайно пiсля цього, якщо надання такої iнформацiї не скомпрометує об'єктивно виправданих заходiв з безпеки або якщо це не заборонено законодавством України.

Разом з тим, відповідно до до п.п. 1.3.2.13 Умов та Правил надання банківських послуг, банк має право відмовитися від здійснення розрахункових операцій по рахунку клієнта в разі виникнення мотивованих підозр відносно використання банку для проведення незаконних операцій.

Згідно з п.п. 1.3.2.14 Умов та Правил банк має право призупинити проведення фінансової операції або призупинити видаткові операції по рахунку у випадку, якщо така операція (операції) містить ознаки операцій, що підлягають фінансовому моніторингу відповідно до законодавства про запобігання і протидію легалізації (відмиванню) доходів, отриманих злочинним шляхом, або фінансування тероризму, і зобов'язаний призупинити проведення фінансової операції, якщо її учасником або вигодонабувачем є особа, яка включена в перелік осіб, пов'язаних із здійсненням терористичної діяльності або відносно до якої застосовані міжнародні санкції.

Відповідач як суб'єкт первинного фінансового моніторингу повинен був діяти у відповідності із вимогами ст. 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом» , зокрема, щодо дотримання порядку та строків зупинення фінансових операцій, щодо яких є мотивована підозра, що вони пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, чи щодо яких застосовані міжнародні санкції.

Належних доказів на підтвердження звернення банку до правоохоронних органів стосовно операцій по рахунку позивача, а також повідомлення його про зупинення права використовувати електронний платiжний засiб та причини такого зупинення, відповідачем не надано, а судом таких доказів не здобуто

Сторони не заперечують, що позивач неодноразово звертався до банку щодо надання інформації про причини блокування відкритого на його ім'я карткового рахунку, однак в матеріалах справи відсутні будь-які відповіді чи повідомлення банку про причини невидачі коштів позивачу, що свідчить про неправомірність дій банку.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в частині застосування до спірних відносин Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» при нарахуванні пені заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із пунктом 32.2 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі порушення банком, що обслуговує отримувача, строків завершення переказу цей банк зобов'язаний сплатити отримувачу пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Отримувач має право на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків виконання документа на переказ.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Такий висновок суду узгоджується з Постановою Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

За таких обставин, за період прострочення з 23 лютого 2016 року по 11 листопада 2016 року (264 к.д.) підлягає стягненню на користь позивача пеня в сумі 1500,00 грн., що становить 10 відсотків суми переказу (15000*10= 1500,00 грн.).

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині нарахування пені ухвалено з порушенням норм матеріального права, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 309, 316 ЦПК України, ст. ст. 526,1066, 1073, 1074 ЦК України, ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 11 серпня 2016 року в частині стягнення пені в сумі 72900,00 грн. скасувати.

Позов ОСОБА_2 в цій частині задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 пеню в сумі 1500,00 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий : Судді :