Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 331/2616/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Мінасов В.В.
Провадження № 22-ц/778/2544/16 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.

Суддів: Крилової О.В.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про стягнення суми депозиту,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи було уточнено.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначав, що 24.03.2015 року він уклав з відповідачем Договір-анкету про отримання банківського продукту «Депозит», за умовами якого позивачем до банку внесена сума 133 486,11 доларів США на 12 місяців під 10,1% річних.

22.03.2016 року позивач звернувся до банку із письмовою заявою про повернення 25.03.2016 року суми депозиту, проте, відповідач кошти не повернув.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд зобов'язати відповідача видати йому готівкою одноразовою операцією через касу банку належні йому грошові кошти у валюті обліку з поточного рахунку № НОМЕР_1 суму коштів в розмірі 133 486,11 доларів США та 207,57 доларів США нарахованих процентів за вкладом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» видати ОСОБА_3 готівкою одноразовою операцією через касу банку належні йому грошові кошти у валюті обліку з поточного рахунку № НОМЕР_1 суму коштів в розмірі 133 486,11 доларів США та 207,57 доларів США нарахованих процентів за вкладом.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 24.03.2015 року між сторонами було укладено Договір-анкету про отримання банківського продукту «Депозит», за умовами якого позивачем до банку внесена сума 133 486,11 доларів США під 10,1% річних, дата повернення депозиту - 25.03.2016р. (а.с. 8).

Внесення ОСОБА_3 коштів в сумі 133 486,11 доларів США підтверджується копією платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах № 024DEBK150830008 від 24.03.2015 року (а.с. 9).

22.03.2016 року позивач звернувся до Банку з письмовою вимогою про повернення вкладу в сумі 133 486,11 доларів США та відсотків за договором (а.с. 10), однак відповідач грошові кошти не повернув.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення заявлених ОСОБА_3 позовних вимог, виходячи з наступного.

Так, Постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 N 516, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 29.12.2003р. за N 1256/8577, затверджено Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, відповідно до пункту 1.1 якого вклад (депозит) - це грошові кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, або банківські метали, які банк прийняв від вкладника або які надійшли для вкладника на договірних засадах на визначений строк зберігання чи без зазначення такого строку (під процент або дохід в іншій формі) і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Частиною першою статті 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно частини першої статті 1060 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на першу вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Частиною 3 статті 1060 ЦК України встановлено, що за договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Як свідчать надані матеріали, строк вищевказаного депозитного договору від 24.03.2015 року закінчився 25.03.2016р.

Неповернення банком належних позивачу коштів (депозит), а також нарахованих відсотків за його користування, не дає позивачу можливості володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (грошовими коштами), що з боку Банку є грубим порушенням ст. 41 Конституції України, а також ст.ст. 526, 530, 1058, 1061 ЦК України.

У відповідності зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Отже, обмежуючи право власності позивача не у випадках і в порядку, встановлених Законом, відповідач безпідставно порушує конституційні основоположні права позивача.

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує також положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції.

У ст. 1 Протоколу N 1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 є обґрунтованими та підлягають задоволенню є вірним та таким, що відповідає вимогам закону та змісту вищевказаного договору.

Під час розгляду цивільної справи N 6-140цс13 Верховний Суд України сформулював правову позицію від 25.12.2013 року, а саме, відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Той факт, що банк 25.03.2016 року зарахував на поточний картковий рахунок позивача № НОМЕР_1 в ПАТ «Промінвестбанк» суму вкладу та нараховані проценти, не свідчить про виконання банком своїх зобов'язань щодо повернення вкладу та нарахованих процентів, оскільки позивач на має реальної можливості розпорядитись цими коштами, а тому суд зобов'язав банк видати саме депозитні кошти, які на теперішній час находяться на поточному картковому рахунку позивача.

У зв'язку з чим, посилання в апеляційній скарзі на те, що банк виконав свої зобов'язання за депозитним договором, повернувши депозит на поточний картковий рахунок позивача, правильність висновків суду не спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують, оскільки є повторенням обставин, якими відповідач обґрунтовував свої заперечення проти позову, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Решта доказів та обставин, на які посилається представник ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: