Справа № 523/8603/16-ц
Провадження №4-с/523/86/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2016 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шепітко І.Г.

при секретарі Плахута А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 22 в м.Одесі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області, заінтересована особа ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В :

До Суворовського районного суду м.Одеси звернувся заявник зі скаргою на дії державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області, і просить визнати незаконним розрахунок по сплаті аліментів від 17.05.2016 року, складений державним виконавцем Федорченко Л.В., та просить зобовязати державного виконавця здійснити розрахунок заборгованості аліментів у виконавчому провадженні відповідно до вимог ст.74 Закону України Про виконавче провадження, ч.ч.1, 2 ст.195 СК України або іншим чином поновити права стягувача, посилаючись на те, що аліменти на дитину стягуються за рішенням суду в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку, однак державний виконавець самостійно змінив розмір аліментів у виконавчому провадженні, оскільки матеріали виконавчого провадження містять договір про придбання боржником квартири за 344628 грн., боржник має доходи від роботи за контрактами як моряк, проте дійсний розмір його доходів для вірного обчислення суми заборгованості державний виконавець не врахував, відповідні відомості та документи від боржника не витребував, не викликав його для зясування усіх даних, у той час, коли боржник неодноразово перетинав державний кордон України.

У судовове засідання представник заявника подав заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримав заявлені вимоги.

Державний виконавець Січко О.О., у котрого перебувало виконавче провадження, просив розглядати скаргу за його відсутності, згідно заперечень вважав скаргу безпідставною, розрахунок заборгованості вірним, оскільки боржник ніде не працює і розрахунок здійснено у відповідності до п.3 ст.195 СК України, виходячи з розміру середньої заробітної плати для даної місцевості, та зазначив, що заборгованість відсутня і є переплата у розмірі 49121 грн.

Боржник ОСОБА_3 також просив розглянути справу без його участі та просив урахувати, що оплату аліментів у визначеному розмірі сплачував щомісячно, надавши відповідні копії квитанцій, заборгованості не має, вказав також, що по цей час надає допомогу синові.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що 17.05.2016 року дежавним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості, згідно якого станом на 01.05.2016 року заборгованість відсутня, переплата складає 49121 грн.

Розрахунок аліментів здійснено державним виконавцем у відповідності до п.3 ст.195 СК України, виходячи з розміру середньої заробітної плати для даної місцевості, оскільки рішенням суду визначено аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку, а платник аліментів ніде на території України не працює.

За таких обставин, розрахунок заборгованості повністю відповідає вимогам ст.74 Закону України Про виконавче провадження та Інструкції про проведення виконавчих дій.

Посилання заявниці на ту обставину, що боржник працює моряком за контраками та розрахунок має здійснюватися, виходячи з розміру його доходів, є неспроможним, виходячи з наступного.

Жодних даних про такі контракти матеріали виконавчого провадження не містять, здійсненими заходами отримано інформацію про закінчення строку дії паспорта моряка 06.06.2013 року, а виконавче провадження відкрито 20.06.2013 року.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що п.7.5.3 Інструкції про проведення виконавчих дій, з осіб, які працюють за контрактами в іноземних державах і одержують заробітну плату тільки за кордоном, аліменти стягуються в порядку та розмірах, передбачених законом. При цьому, п.10 Додатку до Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. N146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» , з осіб, які працюють за контрактами в іноземних компаніях і одержують заробітну плату тільки за кордоном, аліменти утримуються із 100 відсотків заробітної плати, яку платник аліментів одержував до укладення контракту, або виходячи із його заробітної плати за останній місяць роботи на момент від'їзду, або з п'ятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на час проведення розрахунків. Пункт 10 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ N769 (769-95-п) від 27.09.95.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці визначені Законом України «Про державну виконавчу службу», а саме частиною другою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно частини другої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку передбаченому законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Отже, порушень закону при виконанні рішення суду судом не встановлено, державний виконавець діяв виключно в межах Закону України Про виконавче провадження.

Статтею 85 Закону передбачено право стягувача на оскарження дії чи бездіяльності Державної виконавчої службу шляхом подання скарги до начальника відповідного відділу Державної виконавчої служби, або до суду.

Згідно ст.387 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що скарга не є обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 11, 158, 169, 197, 209, 210, 218, 222, 293, 387 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області, заінтересована особа ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Копію ухвали направити сторонам у справі.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5 -ти денний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя: