У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2016 року, ухвалу апеляційного суду

м. Києва від 26 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із указаним позовом, обгрунтовуючи його тим, що 29 жовтня 2013 року між ним та публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний банк» було укладено договір № 671398/2013 банківського вкладу «Швейцарський «Постійний» Здорова добавка» «Північний» у розмірі

3 242 доларів США зі сплатою 9 % річних строком на тринадцять місяців з терміном повернення вкладу 29 листопада 2014 року. Проте умови договору банк не виконує. На його неодноразові вимоги кошти не повертає, відсотки не сплачує, будь-які його звернення ігнорує.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти за договором банківського строкового вкладу у розмірі 3 242 доларів США та нарахованих відсотків 329 доларів США за ставкою 9% річних від суми вкладу.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва

від 01 березня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та змістом оскаржуваних судових рішень, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

На момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банк вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2015 року (справа № 6-2001цс15).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції з висновками якого погодився й апеляційний суд виходив з того, що на момент ухвалення рішення банк було віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що узгоджується з вищевказаною правовою позицією Верховного Суду України.

Судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням матеріального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав для висновку, що судами були допущені порушення норм процесуального права чи не правильно застосована норма матеріального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду

м. Києва від 04 березня 2016 року, ухвалу апеляційного суду

м. Києва від 26 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович