Справа № 161/125/16-ц
Провадження № 2/161/1068/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Олексюка А.В.,

при секретарі - Педич Ю.С.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики у формі розписки від 11.03.2014 року, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 11.03.2014 року він уклав з відповідачем договір позики у формі розписки, у відповідності до якого передав останньому грошові кошти в сумі 206800,00 грн., що еквівалентно 21542,00 доларів, зі строком повернення до 11.06.2014 року.

Проте, до цього часу відповідач зобов'язання не виконав.

Вказує, що станом на 23.12.2015 року заборгованість відповідача за договором позики становить 543935,50 грн. по курсу продажу долару США в ПАТ КБ «ПриватБанк», що становить 25,25 грн. за долар США.

Позивач просить суд стягнути з відповідача в його користь заборгованість за позикою в розмірі - 543935,50 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача в його користь понесені витрати по сплаті судового збору.

18.03.2016 року ОСОБА_4 звернувся в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики у формі розписки від 11.03.2014 року.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що договір позики у формі розписки від 11.03.2014 року суперечить ст.ст. 203, 215, 233 ЦК України, як такий, що суперечить законодавству, оскільки є безгрошовим, не був спрямований на реальне настання правових наслідків, а також вчинений під впливом тяжкої обставини, а саме банкрутства ТОВ «ТД «Укрзахідпідшипник» ЛТД.

На підставі наведенного, просить суд визнати недійсним договір позики у формі розписки від 11.03.2014 року про передачу ОСОБА_3 позики у сумі 206800,00 грн. на користь ОСОБА_4

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовну заяву з підстав в ній зазначених. Просив суд первісний позов задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити, з підстав викладених в письмових запереченнях.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні первісний позов не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні за безпідставністю вимог. Зустрічну позовну заяву підтримав та просив суд задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в первісному позові слід відмовити, а зустрічний позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

У ч. 2 ст. 11 ЦК України зазначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено судом, 11.03.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики у формі розписки, за змістом якої ОСОБА_4 взяв у борг від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 206800 грн., що еквівалентно сумі 21542 доларів США за курсом продажу доларів США ПАТ КБ «Приватбанк», які зобов'язувався повернути в строк до 11.06.2014 року.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договірпозики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Так, ОСОБА_4 оспорює договір позики від 11.03.2014 року з підстав визначених ст.ст. 203, 215, 233 ЦК України, як такий, що суперечить законодавству, оскільки є безгрошовим, не був спрямований на реальне настання правових наслідків, а також вчинений під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Таким чином, при вирішенні позову про визнання недійсним договору позики суди повинні виходити із відповідних норм ЦК України, якими регулюється вчинення саме цього виду договорів.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчиненийпід впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

З матеріалів справи вбачається, що 20.03.2012 року між ПрАТ «ТД Ирбис», правонаступником якого є ТОВ «ТД Ирбис» (Постачальник) та ТОВ «ТД «Укрзахідпідшипник» ЛТД (Покупець) було укладено договір № ДВ1704, за яким постачальник зобов'язувався поставляти, а покупець приймати і оплачувати підшипники, ремні та інші товари, партіями, в строки, в асортименті, кількості і по цінам, вказаним в видаткових накладних і/або специфікаціях, які є невід'ємними частинами договору після їх підписання сторонами.

Крім того, 18.10.2012 року між сторонами було укладено договір поставки № ДВ2394, за яким постачальник зобов'язувався поставляти, а покупець приймати і оплачувати підшипники, ремні та інші товари, партіями, в строки, в асортименті, кількості і по цінам, вказаним в видаткових накладних і/або специфікаціях, які є невід'ємними частинами договору після їх підписання сторонами

З виписки з ЄДРЮОФОП серії ААВ №712126 від 30.05.2012 року та витягів з ЄДРЮОФОП від 21.06.2012 року серії АЖ №989640, від 21.11.2012 серії АА № 769813, від 08.07.2013 року серії AB №640229, від 10.09.2014 року без серії та номера та випискою з реєстру від 03.04.2015 року вбачається, що ОСОБА_4, був та є засновником та директором ТОВ «ТД «Укрзахідпідшипник» ЛТД.

Згідно витягу з реєстру Державної реєстраційної служби України ОСОБА_3 є засновником та кінцевим бенефіціарним власником ПрАТ «ТД Ирбис», правонаступником якого є ТОВ «ТД Ирбис».

В судовому засіданні встановлено, у ТОВ «Торговий дім Укрзахідпідшипник» виникла заборгованість перед ТОВ «ТД Ирбис» за договорами поставки № ДВ1704 від 20.03.2012 року та № ДВ2394 від 18.10.2012 року.

Рішенням господарського суду Волинської області від 03.07.2013 року в справі позовом ПрАТ «ТД Ирбис» до ТОВ «Торговий дім «Укрзахідпідшипник» ЛТД, стягнуто з ТОВ «ТД «Укрзахідпідшипник» ЛТД на користь ПрАТ «ТД Ирбис» заборгованість в сумі 265 224,93 грн., у т.ч. 257 589, 8 грн. основного боргу, 1 290, 06 грн. 3 % річних, 6 345, 07 грн. пені, за 2 договорами поставки: № ДВ 2394 від 18.10.2012 року та № ДВ 1704 від 20.03.2012 року.

В судовому засіданні з пояснень представника відповідача - ОСОБА_2, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 судом встановлено, що оспорювану розписку ОСОБА_3 вимагав, як гарантію виконання в майбутньому боргу зі сторони ТОВ «ТД «Укрзахідпідшипник» ЛТД перед ПрАТ «ТД Ирбис», з загрозою звернення до господарсьго суду з заявою про банкрутство ТОВ «ТД «Укрзахідпідшипник» ЛТД, без фактичної передачі будь-яких грошових коштів. Також, показами свідків підтверджується, що ОСОБА_3 взагалі не був присутнім при написанні розписки в м. Луцьку, а спілкувався з ОСОБА_4 по телефону.

Крім того, між сторонами було досягнуто домовленості, що ТОВ «ТД Укрзахідпідшипник» ЛТД погасить основний борг перед ТОВ «ТД Ирбис» в сумі 206 758,57 грн.. а також судовий збір в сумі 5 304, 50 грн., інфляцію та річні в сумі 7635,13 грн., а ОСОБА_3 в свою чергу поверне написану розписку ОСОБА_4

Вказане судове рішення було виконане ТОВ «Торговий дім «Укрзахідпідшипник» ЛТД в добровільному порядку,що підтверджується банківськими виписками: на суму 5 000 грн. від 07.11.2013 року; на суму 5000 грн. від 17.12.2013 року; на суму 3123,94 грн. від 26.12.2013 року; на суму 7649,14 грн. від 07.03.2014 року; на суму 30058,15 грн. (видаткові накладні №191102 від 19.11.2013 року, № 29/11/03 від 29.11.2013 року, заява про зарахування зустрічних однорідних вимог ТОВ «ТД Ирбис» від 04.11.2014 року за № 3468/11);на суму 206758,57 грн. від 11.03.2015 року; на суму 7635,13 грн. від 11.03.2015 року ; на суму 5304,50 грн. від 11.03.2015 року, проте розписка ОСОБА_3 повернута не була.

Також, рішенням господарським судом було прийнято рішення у справі № 903/407/15 від 22.06.2015 року, стягнуто з ТОВ «ТД «Укрзахідпідшипник» ЛТД на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Ирбис» 75090,31 грн. інфляційних втрат, 13 730,33 грн. річних, 1 827,00 грн. витрат по сплаті судового збору, а всього 90 647,64 грн.

Вказана сума була погашена ТОВ «ТД «Укрзахідпідшипник» ЛТД 09.12.2015 року, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на 31.03.2016 року.

Згідно ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.09 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

При цьому суд враховує, що розписка від 11.03.2014 року була фактично написана ОСОБА_4 саме на суму 206800 грн., тобто на суму, яку було винне товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «Укрзахідпідшипник» ЛТД товариству з обмеженою відповідальністю «ТД Ирбис, згідно даних бухгалтерського обліку, під впливом тяжкої для нього обставини, а саме загрози банкрутства ТОВ «ТД «Укрзахідпідшипник» ЛТД.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову первісного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу слід відмовити за безпідставністю вимог, а зустрічний позов про визнання недійсним договору позики у формі розписки від 11.03.2014 року підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд покладає судові витрати на ОСОБА_3

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 84, 88, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 553, 554, 1046, 1047, 1048, 1049 Цивільного Кодексу України суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу відмовити.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики у формі розписки від 11.03.2014 року задовольнити. Визнати недійсним договір позики у формі розписки від 11.03.2014 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму в розмірі 551 (п'ятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок понесених та документально підтверджених витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В.Олексюк