АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22ц/790/7378/16 Суддя-доповідач - Кіпенко І.С.
РІШЕННЯ

Іменем України

29 листопада 2016 р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Кіпенка І.С.,

суддів - Пшенічної Л.В., Шаповал Н.М.,

за участі секретаря - Брулевича В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и л а:

11 липня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом, в якому просила позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно їх спільної малолітньої дитини - доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідача аліменти в розмірі 800 грн. на утримання дитини, щомісячно до досягнення нею повноліття.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що відповідач не спілкується з дитиною, матеріально позивачу та їх спільній дитині не допомагає, участі у її вихованні не приймає, не цікавиться її здоров'ям та розвитком.

У судове засідання суду першої інстанції позивач та її представник не з'явились, останній надав суду заяву з проханням розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. В своїх запереченнях, поданих в ході розгляду даної справи ОСОБА_2 зазначав, що останнім часом він не має можливості у повній мірі надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини та брати участь у її вихованні, оскільки він відбуває покарання за вчинений ним злочин у місцях позбавлення волі, а позивач всіляко обмежує його спілкування з дитиною. Крім того, відповідач вказував, що ним були здійснені неодноразові грошові перекази через банківський рахунок на ім'я позивача, з метою надання матеріальної допомоги на утримання доньки (а.с.19-21).

Представник 3-ої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, однак надав письмовий висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини (а.с.30-31).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволені.

Суд позбавив батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 800 (вісімсот) грн. щомісячно, починаючи з 11 липня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання про судовий збір.

Не погодившись із вказаним рішенням ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі зазначає, що висновки суду є наслідком не належного дослідження доказів по справі та просить оскаржуване рішення скасувати та призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується Свідоцтвом НОМЕР_1 про народження виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції 05 січня 2006 року (а.с.5).

Статтею 150 СК України передбачений обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно ч.ч. 2,4 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктами 15,16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки.

Як встановлено судовим рішенням та не заперечується сторонами, ОСОБА_3 з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах з 2004 року по жовтень 2007 року.

Обґрунтовуючи свою позовну заяву ОСОБА_3 посилається на лист ХЗОШ №100 від 16 травня 2016 року №477 та лист адміністрації КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №23» (а.с.8-9).

Судова колегія вважає, що ОСОБА_3 не надала доказів на підтвердження факту умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, виходячи з наступного.

З 31 грудня 2007 року відповідач знаходиться в місцях позбавлення волі.

Відповідно до довідки Держаної пенітенціарної служби України від 23 травня 2016 року №2112/1-858, ОСОБА_2, відбуває покарання в Жовтневській виправній колонії №17 з 29 квітня 2012 року по теперішній час. Початок строку покарання - 31 грудня 2007 рік, кінець строку покарання - 08 квітня 2022 рік (а.с.7).

Відповідно до законодавства країни засуджені залишаються суб'єктами прав і обов'язків в сфері сімейно-шлюбних правовідносин і батьківських прав. Однак, в силу відбування покарання в засуджених ці права зазнають певних обмежень.

Так перебування в умовах ізоляції неминуче тягне за собою обмеження прав та можливостей у питаннях виховання дітей, реалізації права на батьківство (материнство) та у самовизначенні родини тощо . Тобто, переважна більшість обмежень витікає саме з факту ізоляції особи.

З огляду на зміст норми закону (п.2 ч.1 ст.164 СК України), позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батько не просто не виконує свої обов'язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов'язків, передбачених ст.150 СК України.

Зважаючи на вказане, судова колегія приходить до висновку, що поведінку відповідача не можна вважати злісним ухиленням від виконання своїх батьківських обов'язків, оскільки, наявні об'єктивні непереборні перешкоди, які позбавляють відповідача можливості належним чином виконувати батьківські обов'язки відносно своєї доньки.

Згідно зі ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та встановлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування подається суду письмовий висновок щодо розв'язання спору, складений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до положень ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина що зазначений Висновок ґрунтується лише на заяві матері дитини ОСОБА_3 та наданих нею довідках, які об'єктивно не можуть бути належними доказами для підтвердженням факту умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків. З Висновку не вбачається чи запрошувався відповідач для надання пояснень стосовно спірного питання, чи взагалі він був повідомлений про те, що буде вирішуватися питання про позбавлення його батьківських прав.

За таких обставин, судова колегія не може погодитися з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до його малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Враховуючи викладене судова колегія вважає, що позивачем не доведено саме винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками, що могло бути підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав на підставі п.2 ч.1 ст.164 СК України. Задовольняючи позов суд першої інстанції не врахував, що позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків.

З висновком про те, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на неповнолітню дитину колегія суддів погоджується, оскільки, відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу.

Врахування зазначених обставин для правильного вирішення спору та не порушення прав жодної із сторін, дитини, є необхідним із огляду на роз'яснення, дані судом у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» про те, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо місце проживання батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога, яка не може бути меншою ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

При визначенні розміру щомісячних аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дитини, суд не у повній мірі врахував майновий стан ОСОБА_2, тому, судова колегія вважає за можливе змінити розмір і порядок стягнення аліментів.

ОСОБА_2 внаслідок відбування покарання у виді позбавлення волі значно обмежений у виборі виду праці та відповідно в розмірі її оплати, а тому, стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. призведе лише до накопичення заборгованості по їх сплаті.

З урахуванням всіх обставин справи судова колегія вважає за можливе змінити розмір і порядок стягнення аліментів та приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на неповнолітню дитину в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає часткову задоволенню, рішення суду скасуванню з новим ухваленням судового рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.2 вказаної статті).

Відповідно до п.17 ч.1 ст.5 закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк та до покарань, не пов'язаних з позбавленням волі, а також особи, взяті під варту, - у справах, пов'язаних із питаннями, які вирішуються судом під час виконання вироку відповідно до статті 537 Кримінального процесуального кодексу України, у разі відсутності на їхніх особових рахунках коштів, достатніх для сплати судового збору.

Враховуючи відсутність даних про наявність доходу у відповідача, судова колегія вважає, що судові витрати по вказаній справі підлягають компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.3-4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2016 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішення набирає законної сили негайно і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя - І.С. Кіпенко

Судді - Л.В. Пшенічна

Н.М. Шаповал