Справа № 520/5654/16-ц
Провадження № 2/520/3299/16
Рішення

іменем України

06 жовтня 2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Прохорова П.А.,

при секретарі - Цвігун А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Департамент комунальної власності Одеської міської ради про визнання недійсним свідоцтва на право власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Департамент комунальної власності Одеської міської ради, в якому просить суд визнати недійсним свідоцтво на право власності, видане Управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради від 20.02.2002року за НОМЕР_2, за адресою: АДРЕСА_1, таким, що не може бути підставою для реєстрації права власності, та визнати такою, що підлягає скасуванню, державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на садовий будинок під АДРЕСА_1, що в цілому складається з однією залізобетонної будівлі, загальною площею 302,1кв.м., зазначеної на схематичному плані літерою "А", розташованої на земельній ділянці розміром 515 кв.м., проведену на підставі договору купівлі-продажу від 28.03.2003року, та на підставі свідоцтва на право власності, яке видане Управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради від 20.02.2002 року за № 017490.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка посилається на те, що відповідно до рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 30.11.2015року по справі №509/3897/15-ц було встановлено, що 01.06.2003року між нею - ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір на вдосконалення та реконструкцію садового будинку і земельної ділянці, розташованих на ділянці АДРЕСА_1, з метою проживання та користування ОСОБА_1 будинком.

Позивачка вказує, що на момент укладення договору, ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про одруження НОМЕР_1, виданим 12.02.1999року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої районної адміністрації виконкому Одеської міської Ради.

Садовий будинок, як зазначає позивачка, на реконструкцію якого було отримано кошти, придбано подружжям в період шлюбу, тобто він належить відповідачам на праві спільної сумісної власності, вдосконалення, які нею були зроблені, значно підвищили вартість об'єкта нерухомості, тобто одержані за договором гроші, використані в інтересах сім'ї відповідачів, у зв'язку з чим, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 несуть солідарний обов'язок за зобов'язанням по договору вдосконалення від 01.06.2003 року.

Також позивачка вказує, що прохання про врегулювання виниклих розбіжностей у досудовому порядку не дали результатів, її невістка - ОСОБА_3 відмовляє в праві користування приміщеннями, на вдосконалення котрих було витрачено 1 969 600 грн., і відмовляється в добровільному порядку компенсувати грошові кошти, витрачені на покращення жилого приміщення, що знаходилось в сумісній власності сім'ї її сина та невістки.

Крім того, позивачка зазначає, що оскільки нею було проведено великий обсяг робіт по вдосконаленню та реконструкції садового будинку і земельної ділянки, що будинок не мав сходів, дверей, вікон, та те, що не був обладнаний комунікаціями, вона звернулася до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради з заявою стосовно отримання інформації щодо документів, які стали підставою для видачі Управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради свідоцтва про право власності від 20.02.2002року за НОМЕР_2.

Так, відповідно до листа Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 12.05.2016року за №01-17/158 свідоцтво про право власності на садовий будинок від 20.02.2002року за № 017490, а також на адресу: АДРЕСА_1, управлінням земельних ресурсів не видавалось.

З урахуванням викладеного, вважаючи, що діями відповідачки - ОСОБА_3 безпідставно порушені її права користування житловим приміщенням, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва на право власності.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2016року, за клопотанням позивача, до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору було залучено Департамент комунальної власності Одеської міської ради.

У судове засідання 06.10.2016року позивачка не з'явилась, надала до канцелярії суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити.

Відповідачка - ОСОБА_3 про час та місце судових засідань повідомлена належним чином, у судові засідання не з'явилась, надала до канцелярії суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, а у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, оскільки заявлений позов є надуманим, безпідставним та необґрунтованим.

Відповідач - ОСОБА_2 про час та місце судових засідань повідомлений належним чином, у судове засідання 06.10.2016року не з'явився, надав до канцелярії суду заяву про відкладення розгляду справи для необхідності ознайомитися з матеріалами справи та надання часу для звернення до адвокатської допомоги.

Судом було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі, зокрема, першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили

про причини неявки, які судом визнано поважними.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження у справі було відкрито ще 19.05.2016року.

Неприбуття у судове засідання належним чином повідомленого відповідача розцінюється судом як намір затягування розгляду справи.

Також, суд звертає увагу на те, що справа перебуває в провадженні суду вже п'ять місяців, однак відповідач в жодне судове засідання не з'явився, про час та місце яких був повідомлений належним чином.

Суд вважає, що у відповідача було достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи та звернення за юридичною допомогою.

При цьому суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги неприбуття у судове засідання належним чином повідомленого відповідача, з урахуванням положень ч. 1 ст. 157 ЦПК України та п. 2 ч. 1 ст. 169 ЦПК України, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про відкладення розгляду справи.

Представник третьої особи - Департаменту комунальної власності Одеської міської ради у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення та ознайомленням представника з матеріалами справи.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 28 березня 2003року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Савіною К.П., відповідно до умов якого, ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_3 купила садовий будинок під АДРЕСА_1, що в цілому складається з однієї залізобетонної будівлі, загальною площею - 302,1 кв.м., зазначеної на схематичному плані літерою «А», розташованої на земельній ділянці розміром 515кв.м.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 листопада 2015року, яке набрало законної сили 11 грудня 2015року, було стягнуто з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1 заборгованість у сумі 1 969 600гривень, яка складається з: борг за Договором позики - 1 786 097грн., інфляційні витрати за період з 01.10.2013р. по 31.05.2015р. в сумі 86 613грн. 47коп., 3% річних за період з 01.10.2013р. по 31.05.2015р. в розмірі 96 889 грн. 65 коп.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, вказаним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області було встановлено, що 01.06.2003року між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір на вдосконалення та реконструкцію садового будинку і земельної ділянки, розташованих на ділянці АДРЕСА_1, з метою проживання та користування ОСОБА_1 будинком.

На момент укладання договору, ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про одруження НОМЕР_1 виданим 12.02.1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої районної адміністрації виконкому Одеської міської Ради.

Садовий будинок, реконструкцію якого зробила ОСОБА_1, придбано подружжям в період шлюбу, тобто він належить відповідачам на праві спільної сумісної власності.

Сума 1 786 097грн. витрачена ОСОБА_1 на вдосконалення та реконструкцію садового будинку і земельної ділянки, була використана за цільовим призначенням, що значно підвищило вартість об'єкта нерухомості, тобто, одержані, за договором, гроші, використані в інтересах сім'ї відповідачів.

Тому, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу суму витрачену ОСОБА_1 на вдосконалення та реконструкцію садового будинку і земельної ділянки 1 786 097 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми. Загалом стягненню з відповідачів належить сума 1 969 600,12 грн.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

В порушення вимог вказаної вище ст. 60 ЦПК України позивачка не надала суду належних доказів на підтвердження того, що, по-перше, свідоцтво про право власності, яке вона просить визнати недійсним, взагалі існує, оскільки воно в матеріалах справи відсутнє, по-друге, яким саме чином відповідачі порушують її право користування садовим будинком і земельною ділянкою, розташованих на ділянці АДРЕСА_1, та, нарешті, яким чином вказане свідоцтво про право власності, у разі його наявності, порушує права позивачки.

При цьому суд виходить з того, що саме на позивача покладено обов'язок довести факт порушення його прав.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.п. 8, 13 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким. Резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215 - 217 ЦПК.

З огляду на викладене, суд критично оцінює та вважає за неможливе задовольнити вимогу позивачки про визнання недійсним свідоцтва на право власності, видане Управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради від 20.02.2002року за НОМЕР_2, за адресою: АДРЕСА_1, таким, що не може бути підставою для реєстрації права власності, оскільки в матеріалах справи відсутні документи та будь-які докази, які б дозволили суду пересвідчитися в тому, що вказане свідоцтво взагалі існує.

Навпаки, з відповіді Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 12.05.2016року №01-17/158 вбачається, що свідоцтво про право власності на садовий будинок за НОМЕР_2 від 20.02.2002року, а також на адресу: АДРЕСА_1, управлінням земельним ресурсів не видавалось.

Тобто, суд зазначає, що позивачкою жодними засобами доказування не доведено порушення її права користування садовим будинком і земельною ділянкою, розташованих на ділянці АДРЕСА_1.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, садовий будинок та земельна ділянка, які розташовані на ділянці АДРЕСА_1, перебувають в іпотеці ТОВ «Кредитні ініціативи».

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що в даному випадку вирішуючи питання про визнання недійсним свідоцтва на право власності та скасування державної реєстрації істотним чином порушує права іпотекодержателя - ТОВ «Кредитні ініціативи», які до участі у справі залучені не були, тобто в даному випадку суд вбачає імовірну можливість порушення прав третіх осіб на спірне нерухоме майно.

При викладених обставинах у задоволенні позову слід відмовити.

У зв'язку із відмовою у задоволенні позову, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України,суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Департамент комунальної власності Одеської міської ради про визнання недійсним свідоцтва на право власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя П. А. Прохоров