Ухвала

іменем україни

27 травня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

ЖуравельВ.І.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про захист прав споживачів та визнання недійсними правочинів,

в с т а н о в и в:

У квітні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду із указаним вище позовом, у якому з урахуванням уточнень просив визнати недійсними кредитний договір № 343-МК від 9 жовтня 2008 року, додаток до нього № 1, а також договори застави № 343-МК/1 та поруки № 343-МК/2 і № 343-МК/3 від 9 жовтня 2008 року з моменту їх укладання.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 9 жовтня 2008 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № 343-МК.

Проте кредитні кошти від банку він не отримував, з умовами кредитування ознайомлений не був.

Крім того, зазначав, що договори поруки укладено в різних відділеннях банку та взагалі підписано не ним, а іншою особою.

Посилаючись на викладені обставини, просив позов задовольнити.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі заявники просять скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження по вищевказаній справі слід відмовити, виходячи з наступного.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності рішень судів попередніх інстанцій.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого фактично погодився й апеляційний суд, правильно застосувавши положення ст. ст. 215, 627, 638, 1054, 1055 ЦК України, оцінивши докази відповідно до ст. 212 ЦПК України, з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із відсутності правових підстав для визнання оспорюваних правочинів недійсними, оскільки вони були укладені згідно з вимогами чинного законодавства.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини суди правильно застосували норми процесуального права та ухвалили правильні рішення про відмову у задоволенні позову, підстав для скасування яких не вбачається.

Доводи скарги зводяться до оцінки доказів, проте в силу ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про захист прав споживачів та визнання недійсними правочинів.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.І. Журавель