Справа № 308/5017/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого Бисага Т.Ю.,

суддів Фазикош Г.В., Власова С.О.,

секретарі Рогач О.Я.,

за участі сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою представника за довіреністю ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 лютого 2016 року у справі за позовною заявою Державний навчальний заклад «Ужгородський центр професійно-технічної освіти» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за проживання, комунальні послуги та виселення з учнівського гуртожитку без надання іншого житла,

В С Т А Н О В И Л А:

Державний навчальний заклад «Ужгородський центр професійно-технічної освіти» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за проживання, комунальні послуги та виселення з учнівського гуртожитку без надання іншого житла.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що Державному навчальному закладу «Ужгородський центр професійно-технічної освіти», як правонаступнику «Ужгородського професійного машинобудівного ліцею», на праві державної власності належить жиле приміщення загальною площею 5042,6 м.кв., за адресою м. Ужгород, вул. Паризької Комуни,3, що підтверджується відповідними документами.

Відповідно до листа звернення Ужгородського міського відділку міліції, адміністрацією навчального закладу було прийнято рішення, виділити для тимчасового проживання житлову площу в учнівському гуртожитку подружжю ОСОБА_2, загальною площею 42,35 кв.м. (кім.№506;509) за адресою: м. Ужгород, вул. Паризької Комуни,3, про що з ними 01 лютого 2005 року, був укладений Договір найму житлового приміщення в учнівському гуртожитку.

Разом з тим, тривалий час відповідачі старалися виконувати свої зобовязання по вищевказаному договору, але згодом почали ігнорувати, практично не виконувати умови такого, а саме оплату за проживання, та комунальні послуги не проводити зовсім.

Внаслідок наведеного за ними виникла заборгованість 15944,52 грн., яку позивач просив стягнути на його користь.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись та вважаючи незаконним рішення першої інстанції, представник за довіреністю ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_1, подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 лютого 2016 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів проходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, - Державному навчальному закладу «Ужгородський центр професійно-технічної освіти», як правонаступнику «Ужгородського професійного машинобудівного ліцею», на праві державної власності належить жиле приміщення загальною площею 5042,6 м.кв., за адресою м. Ужгород, вул. Паризької Комуни,3, що підтверджується відповідними документами.

Згідно ст. 127 ЖК України, п. 2 Примірного положення, гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання.

За змістом ст. 128 ЖК Української PCP, жила площа в гуртожитку налається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та і відповідного профспілкового комітету.

Відповідно до листа - звернення Ужгородського міського відділку міліції, адмністрацією закладу було прийнято рішення про виділення для тимчасового проживання житлової площі в учнівському гуртожитку подружжю ОСОБА_1, загальною площею - 42, 35 кв.м. за адресою: м. Ужгород, вул. Паризької Комуни - 3.

Відтак, з матеріалів справи вбачається, що адміністрацією Позивача приймалось відповідне рішення про вселення Відповідачів у приміщення за адресою: м. Ужгород, вул. Паризької Комуни - 3.

З 01 лютого 2005 року, між ОСОБА_1 та Ужгородським професійним машинобудівним ліцеєм укладено договір найму житла в гуртожитку.

У відповідності до п. 1.1. Договору, Наймодавець надає Наймачу і членам його сім'ї у тимчасове користування житлове приміщення загальною площею 42,35 кв.м.

Починаючи з 2005 року і по сьогоднішній день відповідач проживає у вказаному приміщенні, не порушуючи умов співпроживання. З 2007 року ОСОБА_1 за згодою позивача зареєструвався на постійне місце проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

Статтею 109 Української PCP передбачено, що виселення із займаного вилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Підставами виселення фізичної особи без надання іншого жилого приміщення, згідно з ч. 1 ст. 116 Української PCP є: 1) систематичне руйнування чи псування жилого приміщення; 2) використання його не за призначенням; 3) систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Таких обставин ні в суді першої інстанції, ні апеляційній інстанції не встановлено.

У відповідності до ч.2 ст. 132 Української PCP, сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням.

Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції незаконно задовольнив вимоги щодо виселення Відповідачів без надання іншого жилого приміщення.

Крім того, Ужгородський міськрайонний суд безпідставно задовольнив вимоги щодо виселення Відповідачів з кімнати № 509, оскільки в матеріалах справи відсутні будь - які докази, які підтверджують перебування у користуванні даного приміщення в сім'ї ОСОБА_1.

ОСОБА_3 стосується стягнення заборгованості за комунальні послуги, то суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, стягнувши більшу суму, ніж просив позивач.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,

Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника за довіреністю ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 лютого 2016 року скасувати.

В задоволенні вимоги про виселення осіб відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Державного навчального закладу «Ужгородський центр професійно-технічної освіти» 15994,52 гривень заборгованості по сплаті комунальних послуг.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: