Справа № 345/1097/16-ц
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

30.03.2016 року м. Калуш

Суддя Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області Якимів Р.В. ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до ПТ «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення сум банківського вкладу та відсотків,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до ПТ «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення сум банківського вкладу та відсотків.

Відповідно до ч.1 ст. 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 ЦПК України, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Встановлено, що дана заява не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, а саме, позивачем не додано документу (квитанції) про сплату судового збору за ставкою встановленою Законом України «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру.

Натомість позивач в позовній заяві просить про звільнення від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Як вбачається з позовної заяви, позивач вважає, що спірні правовідносини щодо стягнення банківського вкладу підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів», що відповідачем порушено його законні права як споживача послуг, а тому він звільняється від сплати судового збору .

Згідно з ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що підстава та предмет позову стосуються повернення коштів згідно договорів банківського вкладу (депозиту) укладених між сторонами. Регулювання депозитних зобовязань не здійснюється законодавством України про захист прав споживачів, так як відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів», сфера дії цього Закону розповсюджується на правовідносини, які виникають між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, а договір про банківський строковий вклад, не є договором надання послуг, у визначенні Закону, так як надання послуг за цим Законом є: діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного, визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Банк при позичанні коштів у вкладника, для їх розміщення у якості банківського вкладу, не отримує жодної винагороди за користування такими коштами, а навпаки, сплачує проценти (дохід вкладника) за період їх використання. Кошти вкладу (депозиту) не можуть розглядатися як «вартість робіт (послуг)» та/або «загальна вартість замовлення», а договір про банківський вклад (депозит) не містить понять «вартість робіт (послуг)» та/або «загальна вартість замовлення» у сенсі положень ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів». Депозитний договір в свою чергу є публічним, а після його укладення між сторонами виникають цивільні правовідносини до врегулювання яких застосуванню підлягає спеціальне законодавство (§ 3 «Банківський вклад» глави 71 ЦК України та Закон України «Про банки та банківську діяльність»). Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли договірні відносини, які перш за все регулюються нормами ЦК України, а не Законом України «Про захист прав споживачів», а відтак позивач не звільняється від сплати судового збору.

Згідно п. 1.1 ч.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Таким чином, позивачу необхідно сплатити судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати).

За таких обставин, вважаю, що позовну заяву ОСОБА_1 до ПТ «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення сум банківського вкладу та відсотків, слід залишити без руху та надати позивачеві строк для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст.ст. 119, ч. 1 ст. 121, 208, 210 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ПТ «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення сум банківського вкладу та відсотків - залишити без руху і надати позивачу термін до 14.04.2016 року для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

Розяснити позивачу, що у випадку невиконання вимог даної ухвали в строк, позовна заява буде вважатися не поданою і йому повернута .

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ: