Справа №461/9687/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2016 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Котельви К.О.,

при секретарі Білоус М.І.,

за участю:

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про стягнення коштів,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Ідея Банк» про стягнення відсотків та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 30 жовтня 2014 року уклав з Банком договір строкового банківського вкладу фізичної особи за допомогою СДО ІБ № 90.16.000131 на суму 1000 грн. під 24,5% річних, включаючи основний строк перших шість місяців від дати укладення договору з 30 жовтня 2014 року по 30 квітня 2015 року з виплатою % у кінці терміну (далі-договір), що підтверджується меморіальним ордером № МТ3х_281404 від 30 жовтня 2014 року на суму 1000 грн. 19 січня 2015 року позивач поповнив депозитний вклад на суму 139000 грн., 26 березня 2014 року на суму 60000 грн., 26 квітня 2015 року на 50000 грн. Загальна сума вкладу, таким чином, становила 250000 грн. 30 квітня 2015 року закінчився строк договору і Позивач зняв з депозитного рахунку 250000 грн. Як вбачається з виписки, виданої йому Банком 26 серпня 2015 року, за період з 31 жовтня 2014 року по 29 квітня 2015 року йому було нараховано 10921,63 грн. відсотків, з яких стягнуто 2238,82 грн. податку. Просить стягнути з Відповідача відсотки у вищезазначеному розмірі, оскільки вважає, що саме по собі оподаткування відсотків за депозитним вкладом є незаконним, оскільки Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо пасивних доходів» від 04 липня 2014 року №1588-VII, який набрав чинності 02 серпня 2014 року і передбачає оподаткування відсотків за депозитними вкладами, суперечить положенню п.4.1.9 Податкового кодексу України, який передбачає, що податки, збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватись протягом бюджетного року. У звязку із наведеним вважає, що Банк повинен був звернутись до податкового органу за відповідним розясненням, а потім його оскаржити у суді, а не стягувати податки з нарахованих їй за депозитним договором відсотків. Крім того, вважає, що неправомірними діями банку йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 20000 грн. та просить стягнути на свою користь.

В судове засідання позивач не зявився, просив розглянути справу у його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях. Просить відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Колізії між положеннями Податкового Кодексу та Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо пасивних доходів» від 04 липня 2014 року №1588-VII щодо неправомірності внесення змін до будь-яких елементів податків та зборів пізніш, як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, то слід зазначити, що, як вбачається з п.1 ОСОБА_3 № 758-0-2-08-19 від 26 грудня 2008 року «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії», у разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності. Така неузгодженість може виникнути внаслідок того, що прийняття нової норми не завжди супроводжується скасуванням «застарілих» норм з одного й того ж питання.

Таким чином, враховуючи те, що Закон України від 04 липня 2014 року №1588-VII вносить відповідні зміни до Податкового Кодексу України та є більш пізнім за часом видання, застосуванню підлягають саме передбачені ним норми, а відтак оподаткування з 02 серпня 2014 року відсотків, нарахованих за депозитними договорами, є цілком законним та правомірним.

Що стосується вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» позивачем не доведено наявність заподіяної шкоди, протиправність діяння її заподіювача (Банку), а також причиновий звязок між шкодою і протиправними діями заподіювача. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Як вбачається з п.9 вищезгаданої Постанови Пленуму, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

За наведених обставин позивачем не подано жодних належних доказів на підтвердження вищезазначених обставин, а відтак не доведено, що з вини відповідача йому було завдано психологічних страждань такого рівня, що він оцінює їх у 20000 грн. Отже, розмір моральної шкоди, є необгрунтованим, як і сам факт заподіяння позивачу такої шкоди з вини банку.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягаю до задоволення.

Керуючись ст.ст. 3-11,88,212-215, 224-228 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10-ти днів після його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Котельва К.О.