справа № 325/1164/16-п
провадження №2/325/504/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року Приазовський районний суд Запорізької області

у складі:

головуючого судді: Шеїної Л.Д.

при секретарі: Красновій Ю.С.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Приазовське Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

26.08.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» (надалі Банк), третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову позивач послався на наступні обставини:

так, з 2007 року він користувався кредитними картками ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», періодично змінював їх у відділенні Банку по закінченню строку дії картки. Останній раз, влітку 2013 року він отримав кредитну картку «Золота» на суму 14 800,00грн., деякий час користувався кредитною карткою, брав гроші та повертав їх Банку. З вересня 2014 року по причині скрутного матеріального становища він не зміг повернути гроші та з того часу заборгованість за кредитними коштами не сплачував.

Від державного виконавця Приазовського районного відділу державної виконавчої служби він дізнався, що по відношенню до нього відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 12.05.2016 року, реєстраційний номер в реєстрі 1227.

Вважає, що нотаріус не дотримався вимог актів законодавства України, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом на документах, які свідчать про безспірність заборгованості: для вчинення нотаріальної дії (здійснення виконавчого напису) нотаріус повинен був витребувати у Банка оригінал кредитного договору, але він такий кредитний договір з Банком не укладав; нотаріус не пересвідчився у безспірності заборгованості, а таким доказом безспірності заборгованості, на його думку, може бути лише документ, яким боржник визнає суму заборгованості перед кредитором. А , відтак, на думку позивача, нотаріус не звернув увагу на явно завищені суми, які підлягають стягненню, не перевірив факт одержання ним, ОСОБА_1, письмової вимоги Банку щодо погашення суми боргу.

За вказаних обставин приватний нотаріус ОСОБА_3, не маючи доказів безспірності заборгованості, не міг вчиняти виконавчий напис про стягнення суми боргу за кредитним договором.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1227 від 12.05.2016 року, вчинений приватним нотаріусом Чернігіського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про стягнення суми боргу за кредитним договором у розмірі 42 795,88 грн., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 15 991,03 коп., заборгованість за відсотками 22740,76грн., а також нарахування комісії та пені за несвоєчасну сплату планового платежу по тілу кредиту 1 550,00грн., заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00грн., заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 2 014,09 грн.за період з 09 листопада 2012 року по 29 лютого 2016 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1І свій позов підтримав, в його обґрунтування послався на ті ж підстави і просив суд позов задовольнити. В судовому засіданні позивач зазначив, що , на останню у часі платіжну картку він отримав платіжний ліміт на суму 15 991,03 грн., він був обізнаний , що кожного місяця до 20 числа він повинен повернути Банку грошові кошти не менш ніж на суму 1050 грн. Життєві обставини склалися таким чином, що він залишився без роботи та не мав вражаю із земельних паїв, а відтак і грошей на погашення кредиту. Від Банку він неодноразово отримував як письмові так і усні вимоги щодо сплати боргу, отримав і ту вимогу, що передувала зверненню Банка до нотаріуса від 14.04.6201, отримав власноруч, у зв*язку з чим він приїздив до філії банку у смт. Приазовське, поговорив з оператором щодо суми боргу і більш будь-яких активних дій щодо незгоди з визначеною сумою боргу не здійснював.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти позову заперечував, посилаючись на те, що зверненню до нотаріуса передувало спрямування ОСОБА_1 письмової вимоги Банку від 11.04.2016 року, надісланої йому цінним листом, яку останній отримав особисто 14.04.2016 року. За період з 14.04.2016 року до тепер від ОСОБА_1 не надходило жодних звернень щодо укладання кредитного договору, неправильності викладеного розрахунку суми боргу за кредитом. Письмова вимога від 11.04.2016 року з доказами її надіслання, оригінал кредитного договору, виписка з рахунку ОСОБА_1. з розрахунком суми боргу, 12.05.2016 року передані нотаріусу для вчинення нотаріальної дії. Надані нотаріусу документи відповідають вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Тому вимоги позивача ОСОБА_1 вважає безпідставними. Свої заперечення проти позову представник відповідача також виклав письмово ( а.с. 30 ).

3 - особа без самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, будучи належним чином сповіщеним про день та час розгляду справи ( а.с. 99 ).

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступні фактичні обстави і відповідні до них правовідносини щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Судом встановлено, що 09 листопада 2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н на підставі якого він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 15351,84грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% (первісна відсоткова ставка) на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.(а.с.34,70-89), яка відповідно до п.2.1.12.12 може змінюватися Банком (а.с. 35, 86). Строк дії платіжної картки 144 від 22.08.2014 року до 05/2018 року (а.с.91).

За розрахунком ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.35,52,90 ) ОСОБА_1 станом на 29 лютого 2016 року має борг за кредитним договором на, суму 42 79588 грн., із них: заборгованість за тілом кредиту 15 991,03 коп., заборгованість за відсотками 22740,76грн., а також нарахування комісії та пені за несвоєчасну сплату планового платежу по тілу кредиту 1 550,00грн., заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00грн., заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 2 014,09 грн. За розрахунком (а.с.90) останній платіж на погашення суми боргу ОСОБА_1 здійснив 01.10. 2014 року на суму 1200,00грн.

11.04.2016 року Банк надіслав ОСОБА_1 вимогу Банку щодо повернення заборгованості по кредиту, яка станом на 29 лютого 2016 року склала 42 795,88 грн., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту 15 991,03 коп., заборгованість за відсотками 22740,76грн., а також нарахування комісії та пені за несвоєчасну сплату планового платежу по тілу кредиту 1 550,00грн., заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00грн., заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 2 014,09 грн. та попередив про можливість примусового стягнення заборгованості за кредитним договором ( а.с.36-38).

Вказана вимога була отримана особисто ОСОБА_1 14.04.2016 року (а.с.46).

Як вбачається з матеріалів справи, викладені у повідомленні від 11.04.2016 року вимоги Банку боржником були залишені без задоволення.

З заявою про вчинення виконавчого напису у зв*язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов*язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, який 12.05.2016 року вчинив виконавчий напис про стягнення суми боргу за кредитним договором з ОСОБА_1 з метою задоволення вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», яка склала 42 795,88 грн. ( а.с. 7,31,50 ).

Постановою державного виконавця Приазовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління бстиції у Запорізькій області від 13.07.2016 року було відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого напису приватного нотаріуса ОСОБА_3 № 1227, виданого 12.05.2016 року (а.с. 5).

Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст.ст. 87,88 Закону України „Про нотаріат", постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов"язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв"язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Згідно п.3.1; 3.2;3.4;3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Згідно з п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов"язання.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» для одержання виконавчого напису було надано кредитний договір від 09.11.2012 року, вимога від 11.04.2016 року, отриманої боржником 14.04.2016 року, а також розрахунок заборгованості (а.с. 49-56).

Отже нотаріусом дотримано вимог закону при вчинені нотаріальної дії, тому позов ОСОБА_1 є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Суд не приймає до уваги доводи позивача що відсутності кредитного договору з наступних підстав:

так, згідно з ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до п. 1.27 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України" платіжна картка - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Згідно з п.п. 15.2 та п.п. 15.3 ст. 15 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в України" платіжна картка є власністю емітента і надається ним клієнту відповідно до умов договору.

На підтвердження умов укладеного кредитного договору банк надав заяву, витяг з Умови і правила надання банківських послуг (а.с. 34,54,70-89).

У пункті 22 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 ( з доповненнями до нього) зазначено, що договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами ( траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов*язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору договору про відкриття кредитної лінії.

Крім того, як під час судового засідання, так і в тексті позовної заяви позивач ОСОБА_1 не заперечував щодо отримання ним платіжної картки та активного користування грошима Банку до жовтня 2014 року, тобто до тих пір, як зазначив позивач, коли у нього склалося тяжке матеріальне становище і він не зміг повернути гроші на картку.

Суд перевірив факт одержання ним, ОСОБА_1, письмової вимоги Банку щодо погашення суми боргу від 11.04.2016 року ( а.с.36 ) і пересвідчився, що така вимога була одержана ним особисто 14.04.2016 року, про що свідчить письмова відповідь підприємства поштового зв*язку ( а.с. 46) та опис цінного листа ( а.с.37-38), які надавалися Банком нотаріусу. В судовому засіданні позивач підтвердив, що він, дійсно отримав повідомлення Банку про наявність суми боргу та наслідки його несплати. Тим самим спростовується і довід позивача ОСОБА_1 щодо того, що нотаріус не пересвідчився в отриманні ним ОСОБА_1 письмової вимоги Банку щодо сплати суми боргу.

Що стосується посилання позивача щодо наявності неузгодженості суми боргу, яка підлягає стягненню з нього на користь Банку за виконавчим написом нотаріуса, то суд з*ясував, що боржник ОСОБА_1 має борг перед Банком у сумі 42 79588 грн., за період 09.11.2012 року по 29.02.2016 року (а.с. 35,52, 90).

Сума боргу за розрахунком Банку і та, що зазначена у виконавчому написі нотаріуса, співпадають. До складу суми боргу входить не тільки тіло кредиту, а й проценти, штрафні санкції.

Вимоги Банку щодо добровільної сплати визначеної суми боргу боржником були залишені без задоволення.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статті 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст..10 ЦПК України , цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з*ясуванню обставин справи: роз*ясніє особам, які беруть участь у справі, їх права та обов*язкі, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.6, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, на підставі ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», п.2.3 глави 16, п.3.1; 3.2;3.4;3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, суд

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному прядку до апеляційного суду Запорізької області через Приазовський районний суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.Д. Шеїна