Апеляційний суд Кіровоградської області
№ 22-ц/781/1296/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Суровицька Л.В.
РІШЕННЯ

Іменем України

08.06.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Суровицької Л.В.,

суддів Авраменко Т.М., Суржика М.М.

секретар Гусак А.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 01 квітня 2016 року у справі за позовом ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Банк зазначав, що 18 грудня 2008 року між ТОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 5 924,75 грн. на строк 18 місяців зі сплатою 0,0712 % за користування кредитом. На підставі Генерального договору про відступлення прав за кредитними договорами ТОВ «ФК «Гарант Плюс» від 06 жовтня 2008 року, укладеного між ВАТ «Плюс Банк» (Банк) та ТОВ «Аккорд Плюс» (Агент), та ТОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» (Фінкомпанія), ВАТ «Плюс Банк», який переіменовано у ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк», придбано у ТОВ «ФК «Гарант Плюс» права кредитодавця за кредитним договором, укладеним з відповідачем. Відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 29 березня 2013 року утворилась заборгованість в сумі 14398,37 грн..

Банк просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_2 14 398,37 грн. заборгованості за кредитом та понесені банком витрати по сплаті судового збору (а.с.2-4).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 квітня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором від 18 грудня 2008 року в розмірі 14 398,37 коп. та розподілено судові витрати (а.с.157-160).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову (а.с.165-167).

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник позивача, належним чином під розписку повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не сповістив.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України його неявка не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно зі ст. ст, 530,610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частина перша статті 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 18 грудня 2008 року між ТОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс», як кредитодавцем та ТОВ «Аккорд Плюс», як Агентом, та ОСОБА_2, як позичальником, укладено кредитний договір № 0144/П11/95/0065101, згідно якого кредитодавець надав, а позичальник отримав у кредит грошові кошти в сумі 5924,75 грн. на строк 18 місяців з 18 грудня 2008 року по 18 червня 2010 року зі сплатою 0,0712 процентів за кожен день користування кредитом до дня повного погашення заборгованості за кредитом (п.п.1.1., п.4.1. договору).

Відповідно до п.4.3. договору строки і розміри погашення кредиту та виплати процентів і комісій передбачені графіком щомісячних платежів, який є невідємною частиною цього договору. Графік платежів є ануїтетним, тобто сплата кредиту, процентів і комісій здійснюється рівними частинами щомісяця.

Також 18 грудня 2008 року ОСОБА_2 підписав заяву про те, що він ознайомлений і згідний з тим, що права кредитодавця за кредитним договором № 0144/П11/95/0065101 від 18 грудня 2008 року, за яким він є позичальником, можуть бути відступлені ТОВ «Фінансовою компанією «Гарант Плюс» на користь ВАТ «Плюс Банк» (а.с.7). Власноручний підпис цієї заяви відповідачем не заперечується та підтверджено в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Згідно Генерального договору про відступлення прав за кредитними договорами ФК «Гарант Плюс» від 06 жовтня 2008 року, укладеного між ВАТ «Плюс Банк» (Банк) та ТОВ «Аккорд Плюс» (Агент), та ТОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» (Фінкомпанія), Банк, який переіменовано у ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк», придбав права кредитодавця за кредитними договорами, які укладаються між Фінкомпанією в якості кредитодавця з позичальниками фізичними особами.

Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Оскільки матеріалами справи підтверджується, що боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором після 16 березня 2011 року ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обовязку погашення кредиту взагалі.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявність у матеріалах справи двох Генеральних договорів про відступлення прав за кредитними договорами унеможливлює визначення, на підставі якого договору діяв позивач, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на доказах.

Так, відповідно до умов кредитного договору № 0144/П11/95/0065101 від 18 грудня 2008 року, вказаний договір укладено між ТОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс», як кредитодавцем та ТОВ «Аккорд Плюс», як Агентом, та ОСОБА_2, як позичальником.

За змістом Генерального договору про відступлення прав за кредитними договорами ФК «Гарант Плюс» від 06 жовтня 2008 року, укладеного між ВАТ «Плюс Банк» (Банк) та ТОВ «Аккорд Плюс» (Агент) та ТОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» (Фінкомпанія ), Банк - ВАТ «Плюс Банк», який переіменовано у ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк», придбав права кредитодавця за всіма кредитними договорами, які після підписання цього договору (06 жовтня 2008 року) будуть укладені ТОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» в якості кредитодавця з позичальниками фізичними особами.

Кредитний договір № 0144/П11/95/0065101 між ТОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» та ОСОБА_2 за посередництва ТОВ «Аккорд Плюс», було укладено 18 грудня 2008 року, тобто після підписання Генерального договору про відступлення прав за кредитними договорами 06 жовтня 2008 року.

Генеральний договір про відступлення прав за кредитними договорами Кредитної спілки «Аккорд» від 01 лютого 2008 року, не має відношення до правовідносин сторін, оскільки відомості про те, що між КС «Аккорд» та ОСОБА_2 укладався кредитний договір 18 грудня 2008 року, в матеріалах справи відсутні. Копія цього договору помилково надана позивачем до справи.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги Генеральний договір від 06 жовтня 2008 року (а.с.11), на який у позовній заяві посилався позивач.

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач підтвердив, що отримав кредит в Банку та частково вносив кошти на погашення кредиту. Останній платіж щодо повернення кредиту здійснив у березні 2011 року.

Вказані обставини підтверджуються і розрахунком заборгованості, наданим Банком.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, останній платіж відповідач здійснив 16 березня 2011 року, після чого припинив виконувати свої зобовязання за кредитним договором , у звязку з чим станом на 29 березня 2013 року утворилась заборгованість в сумі 14 398,37 грн., з яких:

-3 884,16 грн. - прострочений борг;

-2 437,74 грн. прострочені проценти;

-35,74 строкові проценти;

-172,88 грн. нарахована плата за кредитне обслуговування;

-344,89 - прострочена плата за кредитне обслуговування;

-7 107,96 грн. пеня за несвоєчасне погашення платежів (за період з 29 березня 2012 року по 29 березня 2013 року);

-415,00 грн. - віндикаційні витрати (а.с.6, 71-72, 73).

Правильність наданих банком розрахунків заборгованості підтверджується умовами кредитного договору і не спростована відповідачем в установленому законом порядку. Відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції відповідач не надав доказів того, що Банком не враховані здійснені ним платежі на погашення кредиту.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного і обґрунтованого висновку про доведеність позивачем розміру заборгованості за кредитним договором. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Згідно змісту статей 546, 548, 549 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобовязання.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя статті 551 ЦК України).

Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

При цьому положеннями статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення (правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-100цс14 від 03 вересня 2014 року та у справі № 6-1120цс15 від 04 листопада 2015 року щодо пені).

Судом встановлено, що відповідно до розділу 5 кредитного договору при порушенні строків сплати кредиту, передбачених обовязковим графіком платежів, кредитодавець має право нарахувати пеню, а позичальник зобовязується сплатити пеню в розмірі 0,5 % від суми заборгованості за кожен день прострочення (а.с.8-9).

Банком за період з 29 березня 2012 року по 29 березня 2013 року нараховано пеню в розмірі 7107,96 грн., а заборгованість по сплаті кредиту та процентів за його користування становить 6 357,64 грн.

Отже, установивши, що розмір пені значно більший від розміру боргового зобовязання, суд, не вирішив питання про застосування до спірних правовідносин положення частини третьої статті 551 ЦК України, яка підлягала застосуванню та зменшення розміру пені.

До спірних правовідносин підлягає застосуванню ч.3 ст.551 ЦК України, а з урахуванням ступеню виконання зобовязання боржником, розмір пені підлягає зменшенню з 7 107,96 грн. до 5 000 грн..

Крім того, ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, суд не врахував вимоги п.4 ч.1 ст.215 ЦПК України та не зазначив у резолютивній частині рішення суду загальний розмір вимог, що підлягають задоволенню та всі його складові, що підлягають сплаті позикодавцеві Банку.

У звязку з тим, що суд першої інстанції не застосував до правовідносин сторін закон, який підлягав застосуванню та допустив порушення норм процесуального права, відповідно до ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

З відповідача на користь Банку підлягає до стягнення заборгованість за кредитним договором в сумі 12 290,41 грн., з яких:

-3 884,16 грн. - прострочений борг;

-2 437,74 грн. прострочені проценти;

-35,74 строкові проценти;

-172,88 грн. нарахована плата за кредитне обслуговування;

-344,89 - прострочена плата за кредитне обслуговування;

-5 000 грн. пеня за несвоєчасне погашення платежів (за період з 29 березня 2012 року по 29 березня 2013 року);

-415,00 грн. - віндикаційні витрати (а.с.6, 71-72, 73).

Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України позивачеві суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати: судовий збір в сумі 229 грн.40 коп.

Керуючись ст.ст.303,304, п.2,ч.1 ст.307, ст.ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 квітня 2016 року скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором від 18 грудня 2008 року, визначену станом на 29 березня 2013 року в сумі 3884,16 грн. прострочений борг; 2437,74 грн. прострочені проценти за користування кредитом; 35,74 грн. строкові проценти; 172,88 нарахована плата за кредитне обслуговування; 344,89 грн. прострочена плата за кредитне обслуговування ; 5 000 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 415 грн. віндикаційні витрати, всього 12 290,41 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» судовий збір в сумі 229 грн.40 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя Л.В.Суровицька

Судді Т.М.Авраменко

ОСОБА_3