справа № 242/5218/15-ц
провадження № 2/242/159/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
31 травня 2016 року Селидівський міський суд Донецькорї області у складі: головуючого судді Владимирська І.М. за участю секретаря Сорока Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку заочного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 національний кредит» до ОСОБА_2 про зобовязання вчинити певні дії,-
Позивач звернувся до суду з позовною заявою про зобовязання з відповідача повернути грошові кошти.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.08.2014 року між ПАТ «ОСОБА_1 національний кредит» та ОСОБА_2 укладено договір банківського вкладу № 105817-ДР-09, відповідно до умов Депозитного договору ОСОБА_1 прийняв від відповідача грошову суму в розмірі 10 000 доларів США 00 центів та зобовязався повернути відповідачу ОСОБА_3 та проценти за користування ОСОБА_3 на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до п. 2.3 Депозитного ОСОБА_1 зобовязався сплачувати відповідачу проценти за користування ОСОБА_3 у розмірі 11,0%. Відповідно до п. 2.2 вищевказаного договору депозит розміщений на строк з 12.08.2014 по 14.08.2015 включно. 04.06.2016 року відповідач звернувся до ОСОБА_4 із заявою про дострокове розірвання Депозитного договору, відповідно до п. 3.7 Депозитного договору ОСОБА_1 повинен був сплатити проценти за ставкою 1,0% річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку. 04.06.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір про внесення змін до ОСОБА_1 банківського вкладу № 105817-ДР-09 від 12.08.2014 року, згідно умов якого ОСОБА_1 прийняв на себе зобовязання сплатити відповідачу суму нарахованих процентів без застосування перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою. Проведеною перевіркою ОСОБА_1 про внесення змін 1 до договору банківського вкладу №105817-ДР-09 від 04.08.2015р., укладеного між відповідачем та ОСОБА_4 було виявлено, що вказаний договір с нікчемним з підстав, визначених п.1 ч. 3 ст. 38 Закону, у зв'язку із незастосуванням перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою ОСОБА_1 відмовився від власних майнових вимог, що потягло за собою необґрунтовану виплату відповідачу грошових коштів у розмірі 9 524,88 доларів США. Просить суд зобов`язання відповідача повернути позивачу грошові кошти в сумі 9 524 долари США 88 центів, одержані за договором про внесення змін № 1 від 04.07.2015 по договору банківського вкладу № 105817-ДР-09 від 12.08.2014 року, а також судові витрати по справі.
В судове засідання представник позивача не з'явився, належним чином повідомлений про день та час слухання справи, надав суду заяву, в якій просить суд слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення.
В судове засідання відповідач не зявилась, будучи належним чином повідомленою про день слухання справи. Згідно ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження.
Дослідивши матеріали справи, вивчивши законодавство, що регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
Судом встановлено, що 12.08.2014р. між ПАТ «ОСОБА_1 національний кредит» та ОСОБА_2 був укладений Договір банківського вкладу «Стандартний» № 105617-ДР-09 в іноземній валюті без капіталізації процентів від 12.08.2014р., відповідно до п. 2.1. якого, ОСОБА_1 відкрив Вкладнику депозитний рахунок №26359001/2635.3.068360.004, а Вкладник вніс на цей рахунок грошові кошти у сумі 10 000 доларів США 00 центів.
Відповідно до п.2.2. Депозитного договору, ОСОБА_3 залучається з 12 серпня 2014 року до 14 серпня 2015 року (включно).
Згідно із п.2.3. Депозитного договору, процента ставка за ОСОБА_3 складає 11% (одинадцять) процентів річних.
У пункті 3.7 Депозитного договору сторони дійшли згоди, що у випадку розірвання ОСОБА_1 з ініціативи Вкладника (Відповідача), проценти нараховуються та сплачуються із розрахунку 1,0% (один) процент річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку.
Вищевказаним положенням Депозитного договору передбачено здійснення ОСОБА_4 перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою у випадку дострокового розірвання договору та повернення депозиту.
04.06.2015р. Відповідач звернувся до ОСОБА_4 із заявою про дострокове розірвання Депозитного договору, в результаті чого, за приписами п.2.3. Депозитного договору, ОСОБА_1 повинен був сплатити проценти за ставкою 1,0% річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку.
Між ПАТ «ОСОБА_1 національний кредит» та ОСОБА_2 було укладено Договір про внесення змін № 1 від 04.06.2015р. до договору банківського вкладу «Стандартний» в іноземній валюті без капіталізації процентів №105817-ДР-09 від 04.06.2015р., згідно з умовами якого ОСОБА_1 прийняв на себе зобов'язання сплатити Відповідачу суму нарахованих процентів, у розмірі 11% (одинадцять) процентів річних, тобто без застосування перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою
На підставі постанови Правління Національного банку України №358 від 05.06.2015р. "Про віднесення публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 національний кредит" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №114 від 05.06.2015р. "Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві "ОСОБА_1 національний кредит", згідно з яким з 08.06.2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві "ОСОБА_1 національний кредит".
Постановою Правління Національного ОСОБА_4 України від 28.08.2015р. №563 розпочата процедура ліквідації ПАТ "ОСОБА_1 національний кредит" та було зобовязано повернути банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій.
Відповідно до Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №159 від 28.08.2015р. та на виконання Постанови Правління Національного ОСОБА_4 України від 28.08.2015р. №563, розпочато процедуру ліквідації ПАТ "ОСОБА_1 національний кредит" та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_6.
Відповідно до частини другої статті 38 закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочипів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.
Проведеною перевірку ОСОБА_1 про внесення змін № 1 від 04.06.2015 року до договору банківського вкладу Стандартний (в іноземній валюті) без капіталізації процентів №105817-ДР-09 від 12.08.2014р., укладеного між ПАТ «ОСОБА_1 національний кредит» та ОСОБА_2 було виявлено, що вказаний договір є нікчемним з підстав, визначених п.1 ч. 3 ст. 38 Закону, у зв'язку із незастосуванням перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою ОСОБА_1 відмовився від власних майнових вимог, що потягло за собою необґрунтовану виплату Відповідачу грошових коштів у розмірі 9 524,88 доларів США.
ОСОБА_5 02.12.2015 року направлене повідомлення з пропозицією повернути ОСОБА_4 вище вказані грошові кошти, але незважаючи на це ОСОБА_5 добровільно кошти не повернув та користується ними без достатніх правових підстав до цього часу, чим спричиняє збитки вкладникам та іншим кредиторам ОСОБА_4.
Відповідно до 4.5 ст.38 Закону, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку.
Згідно із ч.1-2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.
Відповідно до ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.
Нормами частини 4 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Положеннями ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
В той же час, згідно з п.9 ч.1 ст.48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (надалі - закон) уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження: виконує повноваження, які визначені частиною другою статті 37 цього Закону.
Відповідно до ч.2 ст.37 Закону уповноважена особа Фонду має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.
Згідно з ч.5. ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених ч.3. ст. 38 вказаного закону, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), які він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.
Однак, в порушення приписів ч. 5 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ОСОБА_2 заборгованість в сумі 9 524,88 доларів США до дати подачі позову не сплатила, чим порушує не лише права Позивача, але й усіх вкладників ПАТ «ОСОБА_1 національний кредит»", вимоги яких підлягають задоволенню в результаті здійснення ліквідаційної процедури.
Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, які викладені в п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорюванні - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
Частиною 1 ст.236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Згідно з приписами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відновлення становища, яке існувало до порушення.
У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.
Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, а також курс національної валюти на день звернення до суду, на підставі ст. 79 ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним сплачені судові витрати у розмірі 3429 грн. стягнути з відповідачів на користь позивача.
Керуючись ч. 2 ст. 215, ч. 1, ст.236, ст.ст. 16, 202, 203, 216, 225 ЦК України, ч. 1 ст. 11, ч. ч. 1, 4 ст. 60, ч. 2 ст. 79, ст. 88, ч. 1, ст. 169, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, Постановою правління Національного банку України від 23.12.2014 № 838 Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію, ЗУ від 23.02.2012 р. №4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", суд ,-
Позов Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 національний кредит» до ОСОБА_2 про повернення грошових коштів за наслідками нікчемного правочину задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 національний кредит" судовий збір у сумі 3429 (три тисячі чотириста двадцять девять гривень) 00 коп.
Заяву про перегляд заочного рішення відповідачем може бути подано до місцевого суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а в разі відсутності у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя