Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 68 Доповідач Григорусь Н. Й.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Косигіної Л.М., Худякова А.М.

секретаря судового засідання Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського районного управління юстиції про визнання недійсним усиновлення

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 18 січня 2016 року, -

встановила:

У вересні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним його усиновлення ОСОБА_2, що мало місце 28 липня 1960 року.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що усиновлення відбулося з порушенням вимог діючого на той час законодавства, а саме без його згоди, а відтак порушує його право на визначення національності за кровною спорідненістю із рідною матір'ю - ОСОБА_3.

Заочним рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 18 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати як ухвалене з порушенням норм матеріального права і ухвалити нове рішення , задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі. Зокрема, зазначив, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також не врахував Указ Президії Верховної Ради СРСР № 34 від 08.09.1943 року «Про усиновлення» та Постанову Європейського Суду від 27.10.1994 року у справі «Кроон та інші проти Нідерландів». Відсутність згоди ОСОБА_1 на усиновлення свідчить про порушення порядку усиновлення, а тому суд дійшов неправильного висновку, відмовляючи йому у задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання усиновлення недійсним, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на обставинах справи, доказах, які надані сторонами, та відповідає нормам матеріального права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року народився ОСОБА_6. В свідоцтві про його народження матір'ю вказано - ОСОБА_3, українка. Відомості про батька відсутні (а.с. 4).

Батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до її свідоцтва про народження були ОСОБА_8, українець та ОСОБА_2, українка (а.с. 5).

Згідно свідоцтва про одруження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 20 травня 1948 року та їй присвоєно прізвище «ОСОБА_3» (а.с. 6).

Відповідно до свідоцтва про усиновлення № 19 від 28.06.1960 року зроблено відповідний запис за № 19 про усиновлення ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 із присвоєнням його прізвища «ОСОБА_3» по-батькові «ОСОБА_3».

На виконання зазначеного рішення позивачу 28 червня 1960 року видано нове свідоцтво про народження, в якому зазначено прізвище «ОСОБА_3», по-батькові «ОСОБА_3», матір'ю - ОСОБА_2, українка (а.с. 4).

Як встановлено судом та не заперечується позивачем, він постійно проживав однією родиною з ОСОБА_10 до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року та ОСОБА_2 до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с. 8, 9).

За правилами ст. 41 Кодексу Законів про сім'ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану Української РСР 1926 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, усиновлення проводиться на прохання усиновителя органами опіки та піклування (ст. 50 цього Кодексу) по місцю проживання усиновителя шляхом перевірки обставин життя усиновленого і усиновителя, а також іншими способами, що усиновлення відбувається не з метою експлуатації усиновленого або з іншими противними закону цілями і що усиновитель в стані надати усиновленому умови нормального фізичного і духовного розвитку. Усиновлення обов'язково реєструється в загальному порядку реєстрації актів громадянського стану (ст. 42).

Відповідно до вимог ст. 45 вищевказаного Кодексу усиновлення, проведене у відсутності або без згоди батьків усиновленого, може бути скасовано органами опіки та піклування на прохання батьків, якщо повернення їм дитини відповідатиме інтересам останнього. При скасуванні усиновлення неповнолітнього старше десяти років вимагається його особиста згода.

Крім того, за правилами ст. 46 зазначеного Кодексу у випадках, якщо того вимагають інтереси усиновленої дитини, може бути у судовому порядку подано позов про скасування усиновлення як державними органами і громадськими організаціями, так і приватними особами, проте останні подають про це заяву до органів опіки та піклування, від яких залежить вирішення питання про подальше направлення цієї заяви.

Позивач та його представник на вищевказані вимоги закону уваги не звернув та не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту наявності будь-яких порушень при здійсненні усиновлення ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, як не довів порушення саме яких прав неповнолітньої дитини відбулося у 1960 році.

Окрім того, некоректним є посилання в апеляційній скарзі на обов'язок суду першої інстанції застосувати до спірних правовідносин рішення Європейського Суду по Правам людини по справі «Кроон проти Нідерландів», оскільки в даному рішенні вказано, що неможливість для заміжньої жінки оспорити в законному порядку батьківство чоловіка на свою дитину, щоб зробити можливим визнання дитини його біологічним батьком, протирічить праву на повагу сімейного життя. А відтак, зазначене рішення за своїми обставинами не є тотожним у справі щодо визнання недійсним усиновлення на сьогоднішній день вже повнолітньої людини.

Разом з тим, колегія суддів звертаю увагу і на ту обставину, що позивач є людиною, яка досягла на час звернення до суду 69 повних років та звернувся з позовом про визнання недійсним його усиновлення, що мало місце у 1960 року вже після смерті його прийомної матері ОСОБА_2 та біологічної матері ОСОБА_3, що свідчить про неможливість об'єднання у єдину родину неповнолітньої усиновленої дитини з її біологічними батьками.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 18 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді