АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/7698/15-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/836/К/16 інстанції - Шестакова З.С.
Категорія № 50 (1) Доповідач - Братіщева Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Братіщевої Л.А.,

суддів: Грищенко Н.М., Митрофанової Л.В.

секретар: Чубіна А.В.

за участю: відповідача - ОСОБА_2,

третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про стягнення аліментів на час навчання, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 та її батьком є відповідач по справі ОСОБА_2, а матір'ю - ОСОБА_5 . З 01 вересня 2015 року вона є студенткою першого курсу Університету митної справи та фінансів, денної форми навчання, за спеціальністю «Транспортні технології» на контрактній формі навчання, з терміном навчання до липня 2019 року та оплата за рік навчання становить 9000 грн. На теперішній час вона у зв'язку з навчання мешкає у м. Дніпропетровську, а мати допомагає їй матеріально. Усі витрати, пов'язані з її навчання та проживанням в іншому місті належать матері, а батько в добровільному порядку ніякої матеріальної допомоги їй не надає. Відповідач працює та сплачує аліменти на утримання двох дітей від шлюбу з ОСОБА_3 Вона потребує матеріальної допомоги у зв'язку з продовженням освіти, вважає, що батько має можливість надавати кошти на її утримання, у зв'язку з чим просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх доходів відповідача у зв'язку з продовженням навчання, але не більше досягнення 23-річного віку.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2016 року, в якому ухвалою від 18 лютого 2016 року виправлено описку, позов ОСОБА_4 задоволена частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_4 на час її навчання, у розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 26 жовтня 2015 року і до закінчення її навчання, тобто до 01 липня 2019 року, але не більше, ніж до досягнення нею 23-х років.

В інший частині в позові відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення у частині стягнення суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі третя особа ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Так, на думку третьої особи, суд помилково стягнув з відповідача аліменти в частці від заробітку, в не в твердій грошовій сумі, як це передбачено законом.

Вважає, що сума середньомісячної заробітної плати відповідача, зазначеної в довідці ПАТ «НЗФ» з травня по жовтень 2015 року не є об'єктивною та не могла бути прийнята судом до уваги, оскільки зазначена сума включає суми підлягаючих вирахуванню платежів та інших обов'язкових платежів, а також відрахування аліментів.

Крім того вважає, що висновки суду щодо середньомісячної заробітної плати ОСОБА_5 у розмірі 4036,58 грн. та їх врахування в такому розмірі, не можуть вважатися об'єктивними, оскільки в довідці зазначені доходи тільки за квітень-вересень 2015 року.

Також судом не дослідив ту обставину, що на її та відповідача утриманні знаходяться двоє спільних дітей, 2008 року народження, які потребують утримання протягом тривалого часу, а також те, що на їх утримання ОСОБА_2 сплачує аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку. Не був досліджений її середньомісячний заробіток, який складає 2316,15 грн., не прийнято до уваги посилання відповідача щодо стану його здоров'я та потреби систематичного лікування, не враховано потреби обох батьків-пенсіонерів відповідача в утриманні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, батьками позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 є - ОСОБА_2 (відповідач) та ОСОБА_5, яка після реєстрації шлюбу 02.10.2010 року з ОСОБА_7, змінила прізвище на «ОСОБА_5» (а.с. 11).

Шлюб між батьками позивача - ОСОБА_2 та ОСОБА_5, укладений 14.10.1995 року, було розірвано 21 квітня 2004 року (а.с. 5).

Як вбачається з Договору від 17.08.2015 року, довідок Університету митної справи та фінансів від 08.09.2015 року та 15.10.2015 року, позивач ОСОБА_4 є студентом 1-го курсу факультету інформаційних та транспортних систем і технологій даного Університету. Навчання проводиться за кошти фізичних осі та юридичних осіб, термін навчання - до липня 2019 року. Вартість навчання - 9000 грн. за 1 рік. На період навчання ОСОБА_4 тимчасово мешкає та зареєстрована в студентському гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12-14).

Мати позивача - ОСОБА_5 працює в Нікопольській ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області та її середня заробітна плата на період з квітня по вересень 2015 року складає 4036, 58 грн. (а.с. 4).

Як вбачається з довідок ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» від 24.11.2015 року та від 21.01.2016 року, розмір середньомісячної заробітної плати відповідача ОСОБА_2 за період з травня по жовтень 2015 року склала 11142,42 грн., а також він сплачує 33,3% аліментів на користь ОСОБА_3 (а.с. 22-44).

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2008 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_8 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не меншу 30% прожиткового мінімуму на дитину певного віку, щомісяця, починаючи з 07.04.2008 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 70-71).

Згідно довідки Нікопольського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) від 24.02.2016 року, загальна сума доходу ОСОБА_3 за період з 01.02.2015 року по 31.01.2016 року, без урахування аліментів, становила 27793,74 грн. (а.с. 73).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вірно виходив з положень ст. ст. 184, 199, 200 Сімейного Кодексу України, обов'язку батьків утримувати своїх повнолітніх дітей за умови навчання в учбовому закладі та потреби в цьому дитини.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_4 зазначила, що відповідач не надає матеріальної допомоги на її утримання, пов'язану з її навчанням та проживанням в іншому місті, хоча в змозі надавати таку допомогу.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача на користь позивача, з врахуванням майнового стану сторін, стану здоров'я відповідача, наявності у нього аліментних зобов'язань та вірно визначив розмір аліментів - 1/8 частину з усіх видів заробітку (доходу)відповідача, а доводи апеляційної скарги щодо незгоди з довідками про розмір заробітної плати відповідача ОСОБА_2 та матері позивача ОСОБА_5 колегія вважає безпідставними, оскільки зазначені довідки підписані посадовими особами підприємств та скріплені печатками, тобто є дійсними та належними доказами по справі.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що суд помилково стягнув з відповідача аліменти в частці від заробітку, в не в твердій грошовій сумі, як це передбачено законом, колегія суддів не приймає до уваги, з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 офіційно працює в ПАТ «Нікопольский завод феросплавів», має стабільний заробіток (а.с. 22, 44), колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів саме у частці від його заробітку (доходу).

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 312-315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.А. Братіщева

Судді: Н.М. Грищенко

Л.В. Митрофанова