22-ц/775/279/2016(м)
Головуючий у 1-й інстанції Доценко С.І.
Суддя-доповідач Биліна Т.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

09 березня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у м. Маріуполі в складі:

головуючої - Биліни Т.І.,

суддів - Лопатіної М.Ю., Бугрим Л.М.

при секретарі Зал Ю.С.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Володарського районного суду Донецької області від 04 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, дружини, -

в с т а н о в и л а:

Позивач 18 грудня 2015 року звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача - батька малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти на її користь на утримання дитини до її повноліття в твердій грошовій сумі в розмірі встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в сумі 1167 грн., аліменти на її утримання до досягнення дитиною 3-х років в сумі 3378 грн. та зобов'язати відповідача оплатити витрати на хірургічну операцію дитині, рекомендовану лікарями при досягненні дитиною певного віку, внаслідок вродженої патології.

В обґрунтування позову зазначила, що шлюб не розірвано, проте, з грудня 2015 року вони проживають окремо. Дитина проживає з нею. Вона не працює, доглядає дитину, а тому має право на отримання аліментів з чоловіка на своє утримання, та на утримання дитини. Просить стягнути аліменти в твердій грошовій сумі, оскільки чоловік працює офіціантом та окрім фіксованої заробітної плати має додатковий дохід, розмір якого дозволяє виплачувати аліменти на її утримання та утримання дитини у вказаних в позові розмірах. Враховуючи вроджену патологію, дитині необхідна операція, витрати на яку просила стягнути з відповідача. Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 04 лютого 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. З відповідача на користь позивача, щомісячно, стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі 584 гривні, до досягнення дитиною повноліття, та на утримання дружини в сумі 500 гривень до досягнення дитиною трьох років, починаючи з 18.12.2015 року. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 487,20 гривень.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Володарського районного суду Донецької області від 04 лютого 2016 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини до її повноліття у розмірі 1/4 частини, а на утримання дружини у розмірі 1/6 частини від його заробітку до досягнення дитиною 3-х років або на дитину у розмірі 500 грн. та на утримання дружини 200 грн. до досягнення дитиною 3-х років. Крім того не згоден з розміром судового збору, стягнутого на користь держави.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційної скарги, просили їх задовольнити.

Представник позивача - ОСОБА_6, діючий на підставі довіреності, в судовому засіданні апеляційної інстанції просив скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача, його представника, заперечення проти скарги представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, таким вимогам рішення суду в повній мірі не відповідає.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому не ревізується.

Судом першої інстанції було встановлено обставини з якими погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, що позивачка разом з сином з 27.11.2015 року проживає з батьками, тобто окремо від відповідача, який є батьком дитини. Відповідач погоджується сплачувати аліменти в частині від заробітної плати.

Розглядаючи спірні відносини, суд першої інстанції з'ясував матеріальне становище сторін та встановив, що позивач в жовтні місяці 2015 року, відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» отримала допомогу при народженні дитини в сумі 10320 грн., крім того, щомісячно, на протязі 36 місяців має право на отримання 860 грн. на утримання дитини. Відповідач працює офіціантом, отримує заробітну плату, яка не перевищує 1400 грн.

Визначаючи аліменти в твердій грошовій сумі, суд першої інстанції вважав доведеним, наявність у відповідача додаткового мінливого доходу, який полягає у періодичному отриманні від клієнтів додаткових коштів за обслуговування. Дана обставина підтверджена тим, що відповідач в період з 20 жовтня 2015 року по 21.01.2016 року на рахунок позивача перерахував 4100 грн.

Проте, колегія суддів апеляційної інстанції з даним висновком погодитися не може.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

З аналізу вище вказаного вбачається, що стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу).

Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Внаслідок зазначеного стягнення аліментів у твердій грошові сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини.

Також доцільно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у випадку отримання платником аліментів заробітку або доходу повністю в натурі або в іноземній валюті, що можна віднести до інших обставин, які мають істотне значення.

В даному конкретному випадку відповідач має постійну роботу та сталу заробітну плату, тому стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі не відповідає вище переліченим умовам.

Висновки суду, що відповідач має мінливий дохід, який полягає у періодичному отриманні від клієнтів додаткових коштів за обслуговування непереконливі, оскільки судом першої інстанції не встановлено чим саме таке отримання передбачено та гарантовано.

Доводи представника позивача, що відповідач за місцем роботи має безоплатне харчування та житло, відповідачем визнано частково(одноразовий прийом їжі та ночівля після зміни), проте в решті нічим не підтверджено.

Крім того, при отриманні доходу в натурі проводиться грошова оцінка такого натурального надання особі, а потім з отриманих сум стягуються аліменти. Проте позивач такого оцінювання не здійснила.

Згідно положень ст. ст. 10,60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання судом першої інстанції, що факт отримання відповідачем додаткового доходу є підтвердженим виписками з карти про перерахування позивачу грошових коштів в сумі 4100грн. є лише припущенням.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до п.17 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

З огляду на вказане колегія суддів дійшла висновку, що позивач, набула право на отримання аліментів на своє утримання та утримання дитини у відповідності до положень ст.ст.84, 181СК України.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти на одного з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до норм ч.ч. 1, 2 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Визначаючи розмір аліментів, з урахуванням вимог передбачених ст. 182 СК України, колегія суддів дійшла висновків, що відповідач має можливість виплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та на утримання дружини в розмірі 1/6 частини усіх видів доходу.

Неприпустимим є створення гіршого матеріального стану платника аліментів порівняно із матеріальним станом стягувача.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано добровільну сплату аліментів після подачі позову до суду не ґрунтуються на законі.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Порядок стягнення аліментів визначено у ст. 74 Закону "Про виконавче провадження", а також у статтях 194 - 197, 274 СК України.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не вірно визначено судовий збір не відповідають положенням ч.1 ст.2 Закону України «Про судовий збір», яка передбачає, що ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру дорівнює 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що відповідає 487,20 грн. (1218 грн. х 0,4). Колегія суддів не погоджується з розрахунком наданим відповідачем, оскільки при визначенні ціни позову у позовах про стягнення аліментів його розмір визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Статтею 309 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З огляду на вище зазначене рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини та дружини та ухвалення в цій частині нового рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та на утримання дружини в розмірі 1/6 частини усіх видів доходу.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 04 лютого 2016 року змінити в частині стягнення аліментів на утримання дружини та дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 18.12.2015 року, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання, щомісячно в розмірі 1/6 частини усіх видів доходу до досягнення дитиною ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили цим рішенням.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді:

Л.М. Бугрим

М.Ю. Лопатіна