Номер провадження: 22-ц/785/456/16
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г.,

ОСОБА_2,

при секретарі - Коноваленко Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 26 листопада 2015 року , -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3, звернувшись 25 лютого 2015 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що 13 червня 2008 року передав ОСОБА_4 в позику 35000,00 доларів США під зобовязання повернення суми позики до 13 червня 2013 року, що підтверджено розпискою. Посилаючись на неповернення грошових коштів, позивач ОСОБА_3 просив стягнути з ОСОБА_4 борг за договором позики в сумі 910000,00 грн., еквівалентних 35000,00 доларів США. В порядку забезпечення позову ОСОБА_3 просив накласти арешт на належну ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 (а.с.2).

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 2 квітня 2015 року відкрито провадження в справі (а.с.7).

Відповідач ОСОБА_5 в наданій суду 26 листопада 2015 року заяві про розгляд справи за її відсутності позов визнала (а.с.20).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 відмовлено (а.с.26).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики в сумі 832007,61 грн., еквівалентні 35000,00 доларів США (а.с.28-29).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу про відмову в забезпеченні позову скасувати, постановити нову ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру.

Неправильність ухвали суду мотивовано порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ч.ч.1,3 ст.151 ЦПК України).

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві (п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України).

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є колишнім подружжям, розірвання шлюбу зареєстровано 12 червня 2008 року (а.с.13).

25 лютого 2015 року ОСОБА_3 предявив позов до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, що мав місце 13 червня 2008 року. В порядку забезпечення позову ОСОБА_3 просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2.

Квартира АДРЕСА_3 набута ОСОБА_4 у власність на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 13 червня 2008 року за реєстровим №2860, державна реєстрація права приватної власності проведена бюро технічної інвентаризації 23 червня 2008 року (а.с.3).

Зі змісту поданої суду першої інстанції заяви ОСОБА_4 від 26 листопада 2015 року вбачається, що для придбання квартири АДРЕСА_4 нею отримано кредит в банку для оплати 70% вартості квартири, решта 30% вартості квартири сплачено за кошти, взяті в позику у ОСОБА_3 (а.с.20).

Постановляючи ухвалу про відмову в забезпеченні позову шляхом накладення арешту на квартиру, суд першої інстанції виходив з не зазначення причин, у звязку з якими потрібно забезпечити позов у заявлений спосіб, та з належності квартири до іпотечного майна, що знаходиться під забороною на відчуження.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Квартиру, на яку ОСОБА_3 просить накласти арешт, набуто за кредитні кошти. ОСОБА_3 не надав доказів того, що квартира не передана в іпотеку банку для забезпечення виконання ОСОБА_4 кредитних зобовязань, відтак, з огляду на заяву ОСОБА_4 суду першої інстанції про придбання квартири в кредит, не спростованим є висновок суду про іпотечне майно.

ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 грошові кошти в позику без нотаріального посвідчення договору позики грошових коштів, без забезпечуваного договору, зокрема, договору застави (іпотеки) тощо. Звернувшись через вісім років з дня позики до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, ОСОБА_3 не обґрунтував чим саме невжиття заходів забезпечення позову утруднить виконання рішення суду про стягнення боргу, за поверненням якого він тривалий час не звертався, не маючи будь-якого забезпечення виконання грошового зобовязання.

Крім того, 26 листопада 2015 року суд першої інстанції ухвалив рішення по суті заявлених вимог та стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму позики. У разі звернення рішення суду до примусового виконання арешт на майно ОСОБА_4 як боржника підлягатиме накладенню державним виконавцем.

Керуючись ст.303, п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312, ст.313, п.4 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2015 року про відмову в забезпеченні позову в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

ОСОБА_2