Справа № 139/55/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючого - судді Тучинської Н.В.

з участю:

представників відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2, представника третьої особи Служби у справах дітей Мурованокуриловецької районної державної адміністрації ОСОБА_3

при секретарі судового засідання Хонькович Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 банк ПриватБанк до ОСОБА_5 та малолітнього ОСОБА_6, третя особа, що не заявляє самостійних вимог, - Служба у справах дітей Мурованокуриловецької районної державної адміністрації про виселення, -

В С Т А Н О В И В:

19 липня 2007 року між Закритим акціонерним товариством ОСОБА_4 банк ПриватБанк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № VIUWGA00001514. В забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1, 19 липня 2007 року між Закритим акціонерним товариством ОСОБА_4 банк ПриватБанк та ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого остання надала в іпотеку належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по вул. Котовського, 24 в с. Вищеольчедаїв Мурованокуриловецького району Вінницької області.

За рішенням загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року тип Банку із Закритого акціонерного товариства змінено на Публічне акціонерне товариство.

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 15 травня 2012 року (набрало чинності 26 травня 2012 року) звернено стягнення на житловий будинок по вул. Котовського, 24 в с. Вищеольчедаїв Мурованокуриловецького району Вінницької області та виселено з нього ОСОБА_7 з усіма проживаючими та зареєстрованими разом з нею особами.

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 10 лютого 2015 року (набрало чинності 21 лютого 2015 року) звернено стягнення на житловий будинок по вул. Котовського, 24 в с. Вищеольчедаїв Мурованокуриловецького району Вінницької області та виселено з нього ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

З 08 липня 2015 року у житловому будинку за адресою вул. Котовського (тепер Миру), 24 в с. Вищеольчедаїв Мурованокуриловецького району Вінницької області зареєстровані та проживають, крім ОСОБА_7 та ОСОБА_8, ОСОБА_5 та малолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України, Публічне акціонерне товариство ОСОБА_4 банк ПриватБанк 26 січня 2016 року звернулося до суду з позовом про виселення ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_5 та малолітнього ОСОБА_6 із житлового будинку по вулиці Котовського, 24 в с. Вищеольчедаїв Мурованокуриловецького району Вінницької області.

13 травня 2016 року представник позивача ОСОБА_9 подав уточнену позовну заяву (а.с. 147-147), якою фактично зменшено позовні вимоги до виселення із житлового будинку (предмету іпотеки) по вулиці Котовського, 24 в с. Вищеольчедаїв Мурованокуриловецького району Вінницької області ОСОБА_5 та малолітнього ОСОБА_6.

У судовому засіданні 13 травня 2016 року представник позивача ОСОБА_9 зменшені позовні вимоги підтримав і пояснив, що рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 15 травня 2012 року звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок по вул. Котовського, 24 в с. Вищеольчедаїв Мурованокуриловецького району, що належить ОСОБА_7, шляхом його продажу Банком. Цим же рішенням з будинку було виселено його власника та інших зареєстрованих і проживаючих осіб. У серпні 2015 року Банку стало відомо, що всупереч п. 20.12 Договору іпотеки з 08 липня 2015 року у предметі іпотеки зареєстровані та проживають, крім ОСОБА_7 та ОСОБА_8, ОСОБА_5 та її малолітній син ОСОБА_6 Оскільки відповідач ОСОБА_10, отримавши вимогу про добровільне звільнення предмету іпотеки, не виконує її, просить в судовому порядку виселити її з малолітнім сином з житлового будинку-предмету іпотеки.

Представник відповідача ОСОБА_5 за довіреністю (а.с. 107) ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_5 за договором про надання юридичної допомоги (а.с. 163) адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги не визнали, останній суду пояснив: За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на переданий в іпотеку жилий будинок шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника звільнити жилий будинок протягом одного місяця. Якщо мешканці не звільняють добровільно жилий будинок, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. При цьому, враховуючи, що житловий будинок, який є власністю ОСОБА_11 і придбаний нею не за кредитні кошти, відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють, одночасно надається інше постійне приміщення, яке має бути зазначене в судовому рішенні. У відповідачів іншого житла нема, позивач не вказав інше житло, яке може бути надане відповідачам для постійного проживання, а тому в позові має бути відмовлено. При цьому представник відповідача ОСОБА_2 посилається на практику Верховного Суду України, зокрема, на постанови від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1449-цс15 та від 11 квітня 2016 року у справі № 6-36735ск15.

Представник служби у справах дітей Мурованокуриловецької районної державної адміністрації (а.с. 106) ОСОБА_3 суду пояснив, що 20 травня 2016 року він з представниками сектору опіки та піклування ССД РДА та Вищеольчедаївської сільської ради перевірили умови проживання малолітнього ОСОБА_6. Перевіркою було встановлено, що він разом зі своїми батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_1, старшим братом, бабусею ОСОБА_12 та дідусем ОСОБА_8 проживає по вулиці Миру (раніше Котовського), 24 в с. Вищеольчедаїв. Одночасно перевіркою було встановлено, що за адресою вулиця Миру, 1а в с. Вищеольчедаїв, де зареєстрований батько малолітнього ОСОБА_1 знаходиться лише земельна ділянка без житлового будинку. За таких обставин, оскільки батьки малолітнього ОСОБА_6 іншого житла не мають, а ОСОБА_4 не пропонує їм іншого житла для постійного проживання, Служба у справах дітей просить відмовити в позові про виселення.

Розглянувши справу у судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін у справі, проаналізувавши законодавство, суд вважає, що зменшені позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» підлягають до задоволення, виходячи з наступного:

19 липня 2007 року між Закритим акціонерним товариством ОСОБА_4 банк ПриватБанк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № VIUWGA00001514 (а.с. 5-7). В забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1, 19 липня 2007 року між Закритим акціонерним товариством ОСОБА_4 банк ПриватБанк та ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого остання надала в іпотеку належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по вул. Котовського, 24 в с. Вищеольчедаїв Мурованокуриловецького району Вінницької області (а.с. 8-9). За рішенням загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року тип Банку із Закритого акціонерного товариства змінено на Публічне акціонерне товариство (а.с. 28).

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 15 травня 2012 року, яке набрало чинності 26 травня 2012 року (а.с. 10-12), звернено стягнення на житловий будинок по вул. Котовського, 24 в с. Вищеольчедаїв Мурованокуриловецького району Вінницької області та виселено з нього ОСОБА_7 з усіма проживаючими та зареєстрованими разом з нею особами. Це судове рішення виконане 26 вересня 2012 року (а.с. 126-127).

Рішенням № 385 від 01 жовтня 2015 року 41 сесії Вищеольчедаївської сільської ради 6 скликання (а.с. 119) вулицю Котовського в с. Вищеольчедаїв перейменовано на вулицю Миру.

Ці обставини є встановленими і не оспорюються сторонами.

Із довідок Вищеольчедаївської сільської ради про реєстрацію осіб у будинку по вул. Котовського, 24 в с. Вищеольчедаїв Мурованокуриловецького району Вінницької області (а.с. 23, 99, 118) слідує, що станом на квітень 2016 року у ньому зареєстровані ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Одночасно, з довідки Вищеольчедаївської сільської ради № 579 від 26 квітня 2016 року (а.с. 121) слідує, що малолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 82) та його мати ОСОБА_5 зареєстровані у вищевказаному житловому будинку з 08 липня 2015 року по даний час.

За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя, зокрема, передавати предмет іпотеки в

користування. Крім того, ч. 2 ст. 10 Закону України «Про іпотеку» зобовязує іпотекодавця своєчасно повідомляти іпотекодержателя про будь-які обставини, що можуть негативно вплинути на права іпотекодержателя за іпотечним договором.

Правочин щодо передачі іпотекодавцем переданого в іпотеку

майна в користування без згоди іпотекодержателя є недійсним (ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку»).

Такі обовязки іпотекодавця та права іпотекодержателя передбачені і в п. 20.12. Договору іпотеки. Зокрема, цим пунктом передбачено обовязок іпотекодавця (у даних правовідносинах ОСОБА_7А.) не надавати документи у відповідні держоргани з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без письмової згоди на це іпотекодержателя.

Представник позивача стверджує, що іпотекодавцем не дотримано вимог договору іпотеки, щодо отримання письмової згоди іпотекодержателя на реєстрацію в предметі іпотеки інших осіб.

Відсутність такої згоди в судовому засіданні 24 травня 2016 року підтвердив представник відповідача ОСОБА_1

Таким чином, реєстрація постійного місця проживання ОСОБА_5 та малолітнього ОСОБА_6 у житловому будинку-предметі іпотеки по вулиці Миру, 24 в с. Вищеольчедаїв Мурованокуриловецького району Вінницької області відбулася всупереч умовам Договору іпотеки та вимогам Закону України «Про іпотеку», тобто незаконно.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР. Так, відповідно до норм ч. 1 цієї статті, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом і проводиться добровільно або в судовому порядку.

Частиною першою статті 40 Закону України "Про іпотеку" визначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Такі положення містяться і у ч. 3 ст. 109 ЖК України.

Як вбачається із оглянутих в судовому засіданні цивільних справ № 0216/281/2012 та № 139/944/14-ц, позивач Публічне акціонерне товариство ОСОБА_4 банк «ПриватБанк» використало судовий порядок звернення на предмет іпотеки, в тому числі на підставі ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» було постановлено рішення про виселення всіх мешканців будинку.

Рішення суду про виселення у звязку із зверненням стягнення на предмет іпотеки виконані (а.с. 123-127, 128-131, 132-135).

Виселення ОСОБА_5 та малолітнього ОСОБА_6 ініційовано Банком у звязку з їх незаконною реєстрацією в предметі іпотеки після звернення стягнення на предмет іпотеки та неможливістю у звязку з цим реалізувати своє право продажу предмету іпотеки.

Із поданого ОСОБА_1 під час попереднього судового засідання 30 березня 2016 року листа заступника керівника Напрямку по стандартизованій претензійно-позовній роботі від 04 серпня 2015 року (а.с. 81) слідує, що ОСОБА_5, яка є законним представником малолітнього ОСОБА_6, було повідомлено, що у звязку з ухваленням рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, вони зобовязані в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги, добровільно звільнити житловий будинок, що розташований в с. Вищеольчедаїв по вул. Котовського (тепер Миру), 24 Мурованокуриловецького району Вінницької області.

Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 ЦК України). Відповідно до частин 2 і 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_1 в судовому засіданні 08 квітня 2016 року заявив, що до 08 липня 2015 року його дружина ОСОБА_5 та малолітній син ОСОБА_6 були зареєстровані разом із ним по вулиці Котовського (тепер Миру), 1 в с. Вищеольчедаїв. В судовому засіданні 24 травня 2016 року ОСОБА_1В заявив, що свідомо, всупереч умовам Договору іпотеки, без дозволу та відому Банку ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були зареєстровані в будинку-предметі іпотеки.

Отже, ОСОБА_5 умисно порушила права ПАТ КБ «ПриватБанк» на контроль реєстрації інших осіб у жилому будинку-предметі іпотеки та самоправно вселилася в жилий будинок, на який ОСОБА_4 звернув стягнення і отримав судове рішення з дозволом на продаж цього будинку. Такі дії відповідача не відповідають принципам добросовісності та справедливості.

За правилами ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання іншого жилого приміщення.

За таких підстав позов ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає до задоволення.

Одночасно, суд не вбачає у виселенні малолітньої особи порушення її прав чи законних інтересів.

Так, місце проживання має істотне значення для здійснення захисту прав фізичної особи, забезпечення стабільності цивільних відносин. Тому ст. 29 ЦК України спеціально присвячена цьому питанню. Згідно з цією нормою місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Ця норма ЦК ґрунтується на положенні ст. 33 Конституції, згідно з якою кожний, хто законно знаходиться на території України, має право вільно пересуватися, обирати місце перебування і проживання.

Місце проживання фізичної особи - це місце, де громадянин постійно чи переважно проживає (як власник будинку чи квартири; як наймач чи піднаймач житла; як член сім'ї власника, наймача тощо або на іншій підставі, встановленій законодавством, у будинку-інтернаті для інвалідів, громадян похилого віку тощо).

Місцем проживання дитини у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (ч. 3 ст. 29 ЦК України).

З метою забезпечення умов для стабільності цивільних відносин та виконання фізичними особами обовязків щодо інших субєктів права, встановлена їхня реєстрація за місцем проживання і за місцем тимчасового перебування.

Реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку (абз. 11 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

Отже, доводи сторони відповідача (а.с. 160, 161, 168-169, 170-171), а також висновки Служби у справах дітей Мурованокуриловецької РДА (а.с. 179-184) про те, що у місці попередньої реєстрації місця проживання ОСОБА_5 та малолітнього ОСОБА_6 відсутній житловий будинок, придатний до проживання в ньому, суд не приймає як беззаперечні, оскільки відповідно до норм Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання може бути здійснена лише у житловому будинку чи квартирі. Твердження представників відповідача про відсутність у ОСОБА_5 та її чоловіка власного житла, не спростовують наявність іншого житла, право власності на яке, наприклад, не зареєстроване у встановленому порядку або зареєстроване на іншу особу-члена сім`ї.

Одночасно, суд вважає за необхідне зазначити, що за змістом ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», а також ст.ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 177 СК України дбати про забезпечення дитини житлом, збереження та використання майна дитини в її інтересах обовязок батьків.

Враховуючи відсутність правових підстав зайняття житлового будинку № 24 по вулиці Котовського (тепер Миру) в с. Вищеольчедаїв матірю малолітнього ОСОБА_6 ОСОБА_5 та відсутність у дитини самостійного законного права власності чи користування цим житлом, у наявності є всі правові підстави для виселення відповідачів у судовому порядку.

Стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

Суд прийшов до висновку про задоволення позову, а тому із ОСОБА_5 як відповідача, що має повну дієздатність та є законним представником малолітнього відповідача ОСОБА_6, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору в сумі 1378 гривень.

Керуючись: кредитним договором № VIUWGA00001514 від 19 липня 2007 року, договором іпотеки від 19 липня 2007 року, ст. 30, 33, 47 Конституції України, ст.ст. 29, 575 ЦК України, ст.ст. 1, 9, 10, 12, 33, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 109, 116 Житлового Кодексу Української РСР, ст.ст. 3, 10, 13, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 банк ПриватБанк задовольнити.

Виселити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, із будинку по вулиці Котовського (Миру), 24 в с. Вищеольчедаів Мурованокуриловецького району Вінницької області.

Стягнути з ОСОБА_5, 04 червня 1977.року народження (паспорт серії АВ № 850238, виданий Мурованокуриловецьким РВ УМВС України у Вінницькій області 16 березня 2009 року, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «ПриватБанк» судовий збір в сумі 1378 (тисяча триста сімдесят вісім) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана сторонами протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ___________