Справа 206/2713/16-ц
Провадження 2/206/739/16
У Х В А Л А

"20" травня 2016 р. суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська Сухоруков А.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в :

16 травня 2016 року позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою суду від 18 травня 2016 року вищезазначена позовна заява була залишена без руху.

Ухвалою від 20 травня 2016 року по справі відкрито провадження, справу призначено до судового розгляду.

Разом із позовом позивач ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову.

Заява мотивовано тим, що позовні вимоги заявлено на суму 479152,74грн., що є значною сумою, тому з метою забезпечення позову просить накласти арешт на домоволодіння по вул. Дрогобицька, буд. 9 в м. Дніпропетровську, на земельну ділянку 0,1009га по вулиці Калиніна 96, смт. Іларіонове, Синельниківського району.

Розглянувши доводи, що викладені позивачем в заяві про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність в задоволенні заяви відмовити.

В силу ч.1 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

У відповідності до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Верховний Суд України в своїй Постанові № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року розяснює судам, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам

Суд вважає заяву позивача необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки не було приведено доказів того факту, незабезпечення позову зможе утруднити чи зробити неможливим виконання процесуального рішення суду в разі задоволення позовних вимог позивача чи при їх частковому задоволенні.

Обставини, на які посилається позивач в обґрунтуванні своєї заяви не є безумовними і заснованими на припущеннях, що слугувати доказом не може. Будь-яких реальних даних про те, що відповідач якимось чином буде ухилятися від виконання процесуального рішення суду, в разі задоволення чи часткового задоволення позовних вимог позивача, суду не надано.

Крім того, суду не надано підтвердження того факту, що у відповідача взагалі є будь-яке нерухоме майно, на яке просить накласти арешт позивач.

Враховуючи викладені обставини суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 208-210, 293 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає

Суддя А.О. Сухоруков