Справа № 355/39/16-ц Головуючий у І інстанції Литвиненко О. Л.
Провадження № 22-ц/780/2708/16 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 26 16.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

16 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Березовенко Р.В., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря - Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Баришівського районного суду Київської області від 25 лютого 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк»до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору від 12 серпня 2011 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 4 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначав, що ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складають між ним і банком договір.

У порушення норм Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 30 листопада 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 13 983 грн. 70 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 4 108 грн. 12 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 6 922 грн. 27 коп., заборгованості по пені та комісії за користування кредитом у загальному розмірі 1 811 грн. 23 коп., а також штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та штрафу (процентна складова) у розмірі 642 грн. 08 коп. З наведених підстав позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у вказаному вище розмірі.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 25 лютого 2016 року в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується відповідними розписками.

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи (а.с.109).

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, про застосування якого заявлено відповідачем, що згідно з ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 12 серпня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір шляхом приєднання (який складається із заяви відповідача, Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, Тарифів банку). Відповідно до умов цього договору ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 4500 грн. на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.5-6, 9-32).

ОСОБА_2, підписуючи 12 серпня 2011 року заяву, надав свою згоду на те, що вказана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Своїм підписом відповідач засвідчив, що отримав повну інформацію про умови кредитування (а.с.5).

На виконання умов договору банком відповідачу була надана кредитна картка «Універсальна» НОМЕР_1.

У порушення ст.ст.526, 1054 ЦК України та умов договору ОСОБА_2 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим згідно наданого позивачем розхрахунку станом на 30 листопада 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 13 983 грн. 70 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 4 108 грн. 12 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 6 922 грн. 27 коп., заборгованості по пені та комісії за користування кредитом у загальному розмірі 1 811 грн. 23 коп., а також штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та штрафу (процентна складова) у розмірі 642 грн. 08 коп. (а.с.7-8).

Згідно з п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови) договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк.

Пунктом 2.1.1.1 Умов передбачено, що правила випуску, обслуговування та використання кредитних карток банку визначені цими Умовами, Пам'яткою клієнта, Тарифами на випуск та обслуговування банківських карт.

За правилами п. 2.1.1.2.1 Умов для надання послуг банк видає клієнту картку, вид якої визначено у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування та Заяві, підписом якої клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення такого договору є дата отримання картки, зазначеної у заяві.

Строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік), вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця. Після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), видача картки на новий строк можлива при дотримання клієнтом умов обслуговування картки, передбачених договором (п. п. 2.1.1.2.11, 2.1.1.2.12).

Відповідно до Правил користування платіжною карткою, яка є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки ( ст. 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Вказана правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14).

Як вбачається із заяви відповідача від 12 серпня 2011 року, термін дії картки, виданої ОСОБА_2 та її номер не зазначений. В ході розгляду справи у суді першої інстанції банківська картка суду не надана, що унеможливлює встановити строк її дії.

Відповідно до законодавства, що регулює кредитні правовідносини, облік всіх операцій за договором банківського кредиту покладений на кредитора. Отже, саме банк зобов'язаний надати суду документи, в яких встановлено строк дії карти, виданої ОСОБА_2 Проте, таких документів позивач суду не надав.

В ході розгляду справи ОСОБА_2 подав письмову заяву про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом (а.с. 67).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, що ОСОБА_2 останній платіж здійснив 25 червня 2012 року у розмірі 259 грн. 50 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом у відповідача виникла з 29 червня 2012 року. Представник позивача у суді першої інстанції пояснив, що з 29 червня 2012 року у відповідача виникла прострочена заборгованість за кредитом.

ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернулося з даним позовом до суду 13 січня 2016 року.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ПАТ «КБ «ПриватБанк» пропустило строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом як до основної вимоги так і до додаткової вимоги, що згідно з ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

У позовній заяві ПАТ «КБ «ПриватБанк» не ставило питання про поновлення пропущеного строку позовної давності.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно не взяв до уваги твердження представника позивача про те, що зарахування 12 червня 2014 року на рахунок відповідача коштів у розмірі 12 грн. 01 коп. свідчить про переривання строку позовної давності, виходячи з такого.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 червня 2014 року на рахунок ОСОБА_2 було перераховано суму погашення за наданим кредитом в розмірі 12 грн. 01 коп. Згідно з випискою по картці ОСОБА_2 12 червня 2014 року було автоматично списано кошти для погашення простроченої заборгованості по карті НОМЕР_1 у розмірі 12 грн. 01 коп. та автоматично погашено прострочену заборгованість з карти № 22**42 (а.с.69).

У суді першої інстанції ОСОБА_2 пояснив, що іншої кредитної картки, крім кредитної картки НОМЕР_1, він немає та картку № 22**42 йому позивач не видавав.

Однак, ПАТ «КБ «ПриватБанк» не надано заяви відповідача, підпису відповідача або інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про отримання останнім банківської картки № 22**42 і таких доказів матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги про те, ОСОБА_2 отримав кредитну картку НОМЕР_1 зі строком дії до травня 2015 року, що підтверджується доданими до апеляційної скарги копією скріншота, взятого з банківського програмного комплексу «Приват48», а також те, що позивачем було видано ОСОБА_2 кредитну картку № 22**42, що підтверджується випискою по рахунку клієнта за період з 3 лютого 2000 року по 3 березня 2016 року (а.с. 98-99), не заслуговують на увагу з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст.303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Як вбачається з матеріалів справи, копія скріншота з банківського програмного комплексу «Приват48» та виписка по рахунку клієнта позивачем до суду першої інстанції не надавалися та вони не досліджувалися судом. Доказів поважності причин неподання вказаних доказів до суду першої інстанції представником позивача апеляційному суду не надано, тому відповідно до ч.2 ст.303 ЦПК України у апеляційного суду відсутні підстави для їх дослідження.

Отже доводи позивача про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи і повністю спростовуються матеріалами справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив обставини справи, надані сторонами докази, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову в позові і ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 25 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді