Ухвала

іменем україни

27 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Штелик С.П.,Закропивного О.В., Хопти С.Ф.
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_5, про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 14 квітня 2015 року, рішення апеляційного суду Полтавської області від 01 грудня 2015 року та касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 01 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом.

Позовні вимоги мотивував тим, що на виконання умов договорів купівлі-продажу, укладених з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 01 серпня 2011 року та 03 січня 2012 року, ним було поставлено ОСОБА_6 дизельне пальне відповідно на суму 287 392 грн 80 коп. та 105 907 грн 82 коп. ОСОБА_6 було частково здійснено оплату за поставлений товар за договором від 01 серпня 2011 року у розмірі 263 139 грн 50 коп. та за договором від 03 січня 2012 року у розмірі 85 430 грн 92 коп., у зв'язку з чим сума заборгованості з оплати поставки дизельного пального становить відповідно 24 253 грн 30 коп. та 20 476 грн 90 коп., а всього 44 730 грн 20 коп.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, спадщину після її смерті прийняла ОСОБА_5

Позивач звертався до відповідача із заявою-вимогою про задоволення вимог кредитора на суму 44 730 грн 20 коп., проте вказану вимогу ОСОБА_5 залишила без задоволення.

З огляду на наведене, ОСОБА_4 просив суд стягнути з спадкоємця ОСОБА_5 на його користь заборгованість в сумі 44 730 грн 20 коп., 3 % річних в розмірі 2764 грн 69 коп. та інфляційні витрати в розмірі 13025 грн 91 коп.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 14 квітня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 01 грудня 2015 року рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 14 квітня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за договором поставки від 03 січня 2012 року з урахуванням індексу інфляції та 3% річних скасовано.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 17 641 грн боргу за договором поставки від 03 січня 2012 року з урахуванням індексу інфляції та 793 грн 42 коп. - 3% річних. Всього стягнуто 18 434 грн 68 коп.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 14 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 01 грудня 2015 року в частині відмови у задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В решті рішення суду апеляційної інстанції просить залишити без змін.

ОСОБА_5 у касаційній скарзі просить скасувати рішення апеляційного суду Полтавської області від 01 грудня 2015 року та залишити в силі рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 14 квітня 2015 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 14 квітня 2015 року в частині, що залишена без змін апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Полтавської області від 01 грудня 2015 року ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за договором поставки від 01 серпня 2011 року, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 у передбачений законом річний строк не пред'явив відповідних вимог до спадкоємців боржника ОСОБА_6 - ОСОБА_5, і тому позбавлений права вимоги заборгованості за указаним договором поставки інфляційних витрат та трьох відсотків річних за порушення указаних зобов'язань. В частині вимог про стягнення заборгованості за договором поставки від 03 січня 2012 року суд першої інстанції відмовив за недоведеністю позивачем його вимог у цій частині.

Скасовуючи частково рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), виконавши вимоги ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 жовтня 2014 року та встановивши, що спірні правовідносини регулюються, зокрема, ч. 3 ст. 1281 ЦК України, обґрунтовано погодився із висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за договором поставки 01 серпня 2011 року, оскільки передбачений законодавством строк для такої вимоги закінчився. Також, суд апеляційної інстанції вірно вважав, що позовні вимоги за договором поставки від 03 січня 2012 року підлягають частковому задоволенню з урахуванням передбаченого ч. 3 ст. 1281 ЦК України річного строку для відповідної вимоги шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 18 434 грн 68 коп заборгованості включаючи інфляційні витрати та 3 % річних.

Крім того, сума указаного боргу стягнута із ОСОБА_5 в межах вартості майна, отриманої останньою у спадщину, що також узгоджується із положеннями ст. 1281 ЦК України.

Наведені в касаційних скаргах доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, та касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 14 квітня 2015 року в частині, що залишена без змін апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Полтавської області від 01 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:С.П. Штелик
О.В. Закропивний
С.Ф. Хопта