АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/835/2016 Доповідач: Майданік В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Майданіка В.В.

суддів: Кутурланової О.В.,

ОСОБА_1

секретар Прушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства ?Всеукраїнський ОСОБА_2? в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства ?Всеукраїнський ОСОБА_2? ОСОБА_3 на заочне рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 25 листопада 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства ?Всеукраїнський ОСОБА_2? в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства ?Всеукраїнський ОСОБА_2? до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

08 серпня 2014 року позивач ПАТ ?Всеукраїнський ОСОБА_2? в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства ?Всеукраїнський ОСОБА_2? ОСОБА_3 (далі банк, позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив: стягнути з ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 8110,23грн., з яких 1450,65грн. сума тіла кредиту; 340,52грн. прострочені відсотки за користування кредитом; 739,90грн. комісія за управління кредитом та 5579,16грн. плата за пропуск платежів; стягнути з відповідача на користь банку судовий збір.

Позов обґрунтований тим, що 19.09.2011 року між банком та відповідачем ОСОБА_4 укладено договір банківського обслуговування, за яким банк надав останньому кредитні кошти в сумі 5000 грн. під 15% до 19.09.2014 року на поточні потреби. Однак позичальник свої зобовязання за вказаним кредитним договором не виконував належним чином, у звязку з чим за станом на 13.08.2015 року виникла заборгованість в сумі 8110,23грн., з яких 1450,65грн. сума тіла кредиту; 340,52грн. прострочені відсотки за користування кредитом; 739,90грн. комісія за управління кредитом та 5579,16грн. плата за пропуск платежів. У звязку з цим позивач просив на підставі ст.526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України позов задовольнити.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 25 листопада 2015 року позов було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь банку заборгованість в сумі 3031,07грн., , а також стягнуто 455,50грн. судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ ?Всеукраїнський ОСОБА_2? в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ ?Всеукраїнський ОСОБА_2? ОСОБА_3, пославшись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення суду в частині стягнення пені змінити, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по пені в розмірі 5079,16грн., а в іншій частині рішення суду залишити без змін Зокрема, вказала, що суд неправомірно зменшив суму пені з 5579,16грн. до 500грн., зокрема не надано обєктивної оцінки, чи є випадок винятковим, чи є негативні наслідки для позивача, зокрема, запровадження тимчасової адміністрації в банку, початок процедури ліквідації банку, а зменшення судом пені напряму впливає на зменшення активів, та позбавляє можливості банк повернути кошти кредиторам.

Таким чином, рішення суду оскаржується в частині зменшення розміру стягнутої пені з 5579,16грн. до 500грн. (тобто, заявник просить до стягнутої пені в 500грн. додатково стягнути 5079,16грн.) і не оскаржується в частині задоволення позову про стягнення з відповідача ОСОБА_4 заборгованості в сумі 3031,07грн., з яких 1450,65грн. сума тіла кредиту; 340,52грн. прострочені відсотки за користування кредитом; 739,90грн. комісія за управління кредитом та 500,00грн. пені (плата за пропуск платежів).

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

19.09.2011 року між ПАТ ?Всеукраїнський ОСОБА_2? та ОСОБА_4 укладено договір банківського обслуговування, за умовами якого банк надав останньому кредит у розмірі 5000грн., а позичальник зобовязався сплачувати 15% річних і повернути кошти до 19.09.2014 року, сплатити відповідні комісійні винагороди, а також щомісячно сплачувати нараховані відсотки, обумовлені договором і у порядку, встановленому договором, а саме за графіком щомісячно до 19 числа кожного місяця. Договором також передбачено нарахування пені за невиконання або прострочення позичальником своїх зобовязань (п.1.1 - 1.8.4, 2.4.1, 4.2, 4.3 ) (а.с.5-11).

ОСОБА_4 не виконує належним чином зобовязання за вказаним кредитним договором.

Згідно розрахунку заборгованості боржник має загальну заборгованість за станом на 13.08.2015 року, яка дорівнює 8110,23грн., з яких 1450,65грн. сума тіла кредиту; 340,52грн. прострочені відсотки за користування кредитом; 739,90грн. комісія за управління кредитом та 5579,16грн. пеня як плата за пропуск платежів. При цьому з розрахунку вбачається, що остання сума сплати відсотків за користування кредитом сплачувалась відповідачем 23.01.2014 року за розрахунковий період з 20.01.2014 року по 19.02.2014 року. Після 23.01.2014 року повернення кредитних коштів та відсотків за їх користування відповідачем не здійснювались (а.с.3-4).

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що позивачем не обґрунтовано позовні вимоги в частині розміру нарахування неустойки, що розмір пені не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права та порушення прав відповідача як споживача фінансових послуг.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду, враховуючи таке.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання; предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно; якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства; розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

Відповідно пунктам 4.2, 4.3 вказаного вище договору передбачено, що у разі несвоєчасного погашення платежів позичальник зобовязується сплачувати позикодавцю неустойку в розмірі 0,5% від суми невиконаних зобовязань, строк виконання яких настав, за кожен день прострочення, а також 25% від суми кредиту за прострочення виконання зобов?язань, яке перевищило 60 календарних днів.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Установивши, що розмір неустойки (5579,16грн.) значно більший від розміру боргового зобовязання (разом із нарахованими відсотками та комісією) (2531,07грн.), суд правомірно застосував до спірних правовідносин норму ч.3 ст.551 ЦК України, яка підлягала застосуванню.

Аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 року №6-100цс/14.

Однак, колегія суддів вважає, що зменшення розміру стягнутої пені з 5579,16грн. до 500грн. при розмірі самого боргового зобовязання разом із процентами та комісією в 2531,07грн. не в повній мірі відповідає принципу справедливості, що закріплений в п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 ЦПК України. Адже при аналогічній сумі боргу, але при пені, наприклад, в 2000грн., яка не перевищує борг, зменшення пені згідно ч.3 ст.551 ЦК України є неможливим.

Вирішуючи, до якого розміру може бути зменшена пеня, колегія суддів враховує принцип справедливості. Мінімальний розмір пені в контексті ст.551 ЦК України, який значно перевищує розмір заборгованості в цій справі, є, на думку колегії суддів, 3000грн. Тобто, в будь-якому випадку, при пені, меншій, ніж 3000грн., буде вважатися, що її розмір не є таким, що значно перевищує суму заборгованості, а отже при більш сприятливому для позичальнику стані справ, чи його більшій відповідальності або дисциплінованості, про зменшення пені із вказаного розміру (близько 3000грн.) мова взагалі б і не йшла.

Тобто, колегія суддів вважає, що в даному випадку пеня може бути зменшена не менш як до 3000грн., що саме зменшення її з 5579,16грн. до 3000грн. є справедливим і обґрунтованим.

Отже, з відповідача підлягає стягненню загальна сума заборгованості 5531,07грн. (1450,65грн. тіло кредиту + 340,52грн. проценти + 739,90грн. прострочена комісія + 3000грн. пеня).

Таким чином, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені слід змінити, збільшивши розмір стягнутої пені з 500грн. до 3000грн. і, таким чином, збільшивши загальну суму стягнутої з відповідача на користь позивача заборгованості з 3031,07грн. до 5531,07грн.

Інші доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, висновків суду не спростовують та не впливають на правильність прийнятого рішення. Посилання заявника на те, що судом не надано обєктивної оцінки, чи є випадок винятковим, чи є негативні наслідки для позивача, зокрема, запровадження тимчасової адміністрації в банку, початок процедури ліквідації банку, що судом не враховано те, що зменшення судом пені впливає на зменшення активів та позбавляє можливості банк повернути кошти кредиторам не приймаються до уваги, оскільки, з одного боку, не містить в собі підстав для скасування чи зміни рішення, а, з іншого боку, зменшення розміру стягнутої пені з 5579,16грн. до 3000грн. суттєво не впливає на зменшення активів банку і така сума не є вирішальною для задоволення кредиторів банку.

Відповідно до ст.88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При оскарженні рішення суду першої інстанції позивач сплатив судовий збір в розмірі 267,96грн., а тому з урахуванням задоволення вимоги банку на 59,06% (вимога додатково стягнути пеню 5079,16грн., а стягнуто 3000грн., тобто 3000 х 100 : 5079,16), з відповідача на користь позивача слід стягнути 158,25грн. (59,06 х 267,96 : 100).

Керуючись ст.ст.303, 307, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, ч.3 ст.551 ЦК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства ?Всеукраїнський ОСОБА_2? в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства ?Всеукраїнський ОСОБА_2? ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 25 листопада 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства ?Всеукраїнський ОСОБА_2? пені змінити, збільшивши розмір стягнутої пені з 500грн. до 3000грн. і збільшивши загальну суму стягнутої з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства ?Всеукраїнський ОСОБА_2? заборгованості з 3031,07грн. до 5531,07грн.

Це ж рішення суду в частині задоволення позову про стягнення з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства ?Всеукраїнський ОСОБА_2? 1450,65грн. суми тіла кредиту, 340,52грн. прострочених відсотків за користування кредитом, 739,90грн. комісії за управління кредитом в апеляційному порядку не переглядалось як таке, що не оскаржувалось.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства ?Всеукраїнський ОСОБА_2? судові витрати в розмірі 158,25грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_5

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_6

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_1