Справа № 127/8683/16-ц
Провадження № 2/127/3532/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2016 Вінницький міський суд Вінницької області в складі: головуючого судді Овсюк Є.М.,

при секретарі Олійник І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Керамік Плюс» про виплату заробітної плати та середнього заробітку, за весь час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Керамік Плюс» про виплату заробітної плати та середнього заробітку, за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Позовна заява мотивована тим, що 27.11.2014 року ОСОБА_1, було прийнято на роботу на посаду електромонтера до ТОВ «Керамік-Плюс», згідно наказу №102 від 26.11.2014 року. 01.09.2015 року позивача було звільнено з роботи, на підставі ст. 38 КЗпП України. Підставою для внесення запису до трудової книжки про звільнення, слугував наказ по ТОВ «Керамік-Плюс» за №64 від 01.09.2015 року. Роботодавець в день звільнення працівника грубо порушив норми трудового законодавства, остаточного розрахунку не вчинив та не повідомив про них в порядку ст.. 110 КЗпП України. Так, з ОСОБА_1 фактично не було проведено повний розрахунок по заробітній платі в день звільнення, що є грубим порушенням законодавства про працю. Вищевказані дії роботодавця, прямо суперечать статті 116 КЗпП України, що призводить до відповідальності за затримку розрахунку при звільненні. Отже власник або уповноважений ним орган має виплатити позивачу заробітну плату в сумі 5764,50 гривень, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні ( тобто з 01.09.2015 року по 22.04.2016 року - за 210 днів), виходячи із середньоденної заробітної плати, а саме (час затримки повного розрахунку) 210 днів х 47,47 гривень (середньоденна заробітна плата) = 9968,07 гривень. Наведене змусило позивача звернутись до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1. в судовому засіданні позовні вимоги збільшив та просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 01.09.2015 року по 18.05.2016 року за 180 днів в розмірі 10837,80 гривень, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просив суд збільшені позовні вимоги задоволити.

Представник відповідача ТОВ «Керамік Плюс» ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно наказу від 26.11.2014 року №102 ОСОБА_1 27.11.2014 року було прийнято на роботу на посаду електромонтера до ТОВ «Керамік-Плюс».

Згідно наказу ТОВ «Керамік-Плюс» за №64 від 01.09.2015 року ОСОБА_1 01.09.2015 року було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Згідно довідки ТОВ «Керамік-Плюс» наданої на вимогу суду кінцевий розрахунок перед ОСОБА_1 на час його звільнення складає 5764,50 гривень

Суд прийшов до висновку, що правовідносини, що виникли між сторонами, є трудовими, тому регулюютьсяКЗпП України, а саме главою VІІ в частині, що регулює оплату праці при звільненні працівника та відповідальності підприємства за затримку розрахунку при звільненні.

Відповідно дост. 47 КЗпП Українивласник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені вст. 116 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно з вимогами ч.1ст. 24 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Аналогічне положення міститься і вст. 115 КЗпП України.

Відповідно ст.ст.94,97 КЗпП України, ст.ст.15,21 Закону України "Про оплату праці"власник або уповноважений ним орган зобовязаний в першочерговому порядку виплачувати працівникові заробітну плату за виконану ним роботу у разі звільнення.

Відповідно дост. 116 КЗпП України, при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення.

Відповідно дост. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п. 20постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату працю", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставіст. 117 КЗпП Українистягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Пленуму Верховного Суду України у п. 21Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці"зазначив, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженогоПостановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Відповідно до п. 2 зазначеної Постанови у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Пунктом 3 вказаної Постанови встановлюється, що при обчисленні середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад тощо). Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Згідно із п. п. 5, 8 вищевказаної Постанови нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством на число календарних днів за цей період.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що середній заробіток за весь час затримки виплати становить 10837,80 грн. із розрахунку за 180 днів затримки виплати заробітної плати.

Враховуючи, що доводи позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а також приймаючи до уваги, що визнання позову відповідачем не суперечить законодавству, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд приходить до висновку, станом на день розгляду справи підприємство не виплатило заборгованість по заробітній платі на дату звільнення в сумі 5764,50 грн., середній заробіток за весь час затримки виплати в сумі 10837,80 грн. Суд вважає, що заборгованість з відповідача на користь позивача підлягає примусовому стягненню.

У відповідності зіст. 88 ЦПК Україниз відповідача на користь позивача слід стягнути 551,20 грн. судового збору в дохід держави, оскільки позивач від його сплати звільнений.

На підставі викладеного , керуючись ст.ст. 60, 81, 88, 209, 215- 219 ЦПК України, ст.ст. 47, 115, 116, 117, 233 КЗпП України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ТОВ «Керамік Плюс» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі на дату звільнення 5764,50 гривень, середній заробіток за весь час затримки виплати 10837,80 гривень.

Стягнути з ТОВ «Керамік Плюс» на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 гривень.

Рішення суду може буди оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя: