Провадження № 2/712/302/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2016 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі - ТІТОВА О.І.

з участю адвоката - АНАШКЕВИЧА Ю.І.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус БЕРЕЗІЙ Ірина Іванівна про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання заповіту недійсним, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5. Смерть батька спричинило тяжке онкологічне захворювання - рак сечового міхура, що підтверджується Лікарським свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 18 травня 2015 року. За життя батько склав заповіт на ім'я ОСОБА_3, за яким все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося заповів останній.

Вважає даний заповіт недійсним, оскільки на момент складання заповіту батько не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, так як у період з 03 квітня 2015 року і до настання смерті останньому було призначено лікування з застосуванням наркотичних лікарських засобів, які могли вплинути на усвідомлення значення своїх дій.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач та її адвокат в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили в задоволенні позову відмовити.

Третя особа до судового засідання не з'явилася, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Суд, заслухавши пояснення сторін, думку адвоката, пояснення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини які регулюються нормами цивільного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 (Свідоцтво про смерть НОМЕР_2 від 20 травня 2015 року, актовий запис про смерть № 1363).

19 травня 2015 року приватним нотаріусом Березій І.І. зареєстрована спадкова справа № 15/15 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5

З матеріалів спадкової справи вбачається, що з заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_16, ОСОБА_17

16 лютого 2015 року померлий ОСОБА_5, склав заповіт, по якому заповів все своє майно ОСОБА_3

07 березня 2015 року між відповідачем ОСОБА_3 та ОСОБА_5 був зареєстрований шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 07 березня 2015 року, актовий запис № 202.

Відповідно до вимог ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Крім того, відповідно до вимог ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь- яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Таким чином, померлий ОСОБА_5, використав своє особисте право на розпорядження належним йому майном на випадок своєї смерті і це право не залежить від волі чи бажання інших осіб, а також від того, з ким спілкується заповідач та від стану здоров'я.

Оскільки заповітом є особисте розпорядження, то відповідно й наміри померлого щодо складання такого заповіту, могли бути відомі лише йому самому або ж особам, яким він бажав повідомити про своє бажання скласти заповіт.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Відповідно ст. 1248 ЦК України, підпункту 1.7 пункту 1 Глави 3 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У зв'язку з цим, ОСОБА_5, на першому примірнику заповіту, що зберігається у справах нотаріуса та на примірнику, що викладено на нотаріальному бланку, особисто і власноручно було зроблено наступний запис: "Заповіт мною прочитаний вголос особисто і підписаний власноручно".

Отже, особисте і переконливе складення ОСОБА_5 заповіту стверджується не тільки його особистим підписом, а й особистим записом на примірнику заповіту.

Позивач в судовому засіданні посилається на ту обставину, що ОСОБА_5 на момент вчинення правочину, а саме складення заповіту, не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки хворів тяжким онкологічним захворюванням, а саме рак сечового міхура, та йому у період з 03 квітня 2015 року і до настання смерті здійснювалося лікування із застосуванням наркотичних лікарських засобів, які в сукупності могли вплинути на його психічний стан.

Дані посилання позивача суд оцінює критично, виходячи з наступного. В матеріалах справи знаходяться медичних карток ОСОБА_5, в яких містяться висновки про призначення хворому наркотичних лікарських засобів, а саме препаратів бупренорфін та трамадол. Вказані лікарські засоби були призначені ОСОБА_5 з 03 квітня 2015 року і до настання смерті, тобто цей період в часі почався пізніше, ніж був складений заповіт - 16 лютого 2015 року, а тому їх вживання ніяк не могли вплинути на волевиявлення заповідача, на його здатність усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними, зміст цього заповіту відповідав внутрішній волі спадкодавця.

Відповідач ОСОБА_3, являючись дружиною ОСОБА_5, здійснювала повний догляд за хворим чоловіком до моменту його смерті, а після його смерті здійснила за власні кошти його поховання та облаштування місця цього поховання. Зазначене підтверджене також в судовому засіданні показами свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, а також копіями відповідних накладних від 13 липня 2015 року та від 14 липня 2015 року.

З довідки КП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер» від 23 листопада 2015 року вбачається, що ОСОБА_5 до ІНФОРМАЦІЯ_1 під диспансерним наглядом не перебував.

Згідно з вимогами ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Таким чином, померлий ОСОБА_5 не був визнаний недієздатним чи обмежено дієздатним, чітко усвідомлював і розумів значення своїх дій та міг керувати ними. Своє волевиявлення і власноручне особисте підписання заповіту та написання на заповіті слів " Заповіт мною прочитаний вголос особисто і підписаний власноручно" здійснював особисто, без представника. Отже, заповіт складено особою ОСОБА_5, який мав на це право, з дотриманням форми та порядку посвідчення, з вільним волевиявленням, а наміри і бажання скласти заповіт відповідали його особистій волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене, даючи юридичну оцінку поясненням, показам свідків та поданим по справі доказам, враховуючи те, що на момент складення заповіту ОСОБА_5 чітко усвідомлював значення своїх дій, а при посвідченні спірного заповіту нотаріусом було дотримано всіх вимог чинного законодавства, суд вважає, що підстави для визнання заповіту недійсним відсутні, в зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Крім того, на час розгляду справи, вживались заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження нерухомо майна, в даний час така необхідність відпала а тому відповідно до вимог ч.6 ст.154 ЦПК України, а тому вони підлягають до скасування.

Керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215,218 ЦПК України, ст.ст. 203, 1233-1235, 1247-1248, 1257 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_2 в задоволенні позову - відмовити.

Заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 листопада 2015 року, у вигляді заборони відчуження будинку АДРЕСА_2, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_5, та ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 грудня 2015 року, у вигляді заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 - СКАСУВАТИ.

Рішення в частині скасування заходів забезпечення позову для виконання направити до Відділу реєстрації речових прав управління з питань реєстрації департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: