АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________Провадження № 22ц/790/7590/16 Головуючий 1 інст. - Харченко А.М.
Категорія : встановлення факту Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Кокоші В.В., Міненкової Н.О.,

за участю секретаря - Лашаковій Д.І.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, заінтересована особа: Управління Пенсійного Фонду України в Московському районі міста Харкова, про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 10 листопада 2016 року, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні, заінтересована особа - Управління Пенсійного Фонду України в Московському районі міста Харкова.

В обгрунтування заяви ОСОБА_1 вказувала, що з 13 березня 1993 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2. ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік помер, актовий запис про смерть зроблений відділом РАЦС Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області. Після його смерті вона звернулася до Управління Пенсійного Фонду України в Московському районі міста Харкова з заявою про призначення їй пенсії з зв'язку зі смертю чоловіка, бо фактично вона знаходилася на його утриманні, а його пенсія була їх основним джерелом існування, а оформити пенсію вона не має можливості, оскільки довідки надані Луганською республікою КП «Ремонтно-експлуатаційним комбінатом-1» Краснолучської міської ради управлінням пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова до уваги не приймаються.

Тому, ОСОБА_1 просила суд встановити факт її сумісного проживання з ОСОБА_2, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1, на день його смерті і перебування на його утриманні.

У судовому засіданні представник Управління Пенсійного Фонду України в Московському районі міста Харкова заперечувала проти позову, просила суд відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1, бо після смерті чоловіка заявник була працездатною, досягла пенсійного віку, доказів про встановлення їй інвалідності не надано, тому і підстави для задоволення заяви відсутні.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 10 листопада 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким задовольнити її заяву у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що її заява є доведеною та обґрунтованою.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, розглянути справу у відсутність заінтересованої особи, УПФУ в Московському районі м.Харкова належно та завчасно повідомлялися про час та місце розгляду справи у апеляційному суді. 07 грудня 2016 року до суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких УПФУ в Московському районі м.Харкова просило суд залишити без змін рішення суду першої інстанції , справу розглядати без участі представника заінтересованої особи. Тому, відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України вищевказані обставини не перешкоджають розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення заяви про встановлення факту сумісного проживання заявника з її чоловіком, а факт перебування її на утриманні ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 не доведений.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК).

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що в порядку окремого провадження ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту сумісного проживання з ОСОБА_2, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1, на день його смерті і перебування на його утриманні. Встановлення вказаних фактів необхідні їй для переведення з пенсії за віком на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно з частиною 1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення ( п. 5 ч.2 ст. 234 ЦПК України).

Статтею 256 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до положень ч.2 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення встановлено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Матеріали справи свідчать, що з 13 березня 1993 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (а.с.5).

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що діючим законодавством не передбачено додаткове встановлення факту сумісного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з урахуванням наявних доказів про реєстрацію шлюбу останніх.

Що стосується вимог заявниці про встановлення факту перебування її на утриманні чоловіка, колегія суддів зазначає наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, актовий запис про смерть зроблений відділом РАЦС Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області (а.с.2).

З довідки від 19 квітня 2016 року, видаю Луганською республікою КП «Ремонтно-експлуатаційним комбінатом-1 Краснолучської міської ради», вбачається, що ОСОБА_1 проживала разом з годувальником за однією адресою: АДРЕСА_1 на день смерті чоловіка ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», введеного в дію Указом Президента України № 875 від 14.11.2014 року, припинено діяльність державних підприємств, установ, організацій, їх філій (відділень), представництв на окремих територіях у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях.

Згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», м. Луганськ віднесено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять належних доказів перебування ОСОБА_1 на утриманні її чоловіка, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_1 наразі перебуває на обліку в УПФУ та отримує пенсію за віком з 30 травня 2016 року.

Спірні правовідносини виникли з підстав того, що ОСОБА_1 бажає перейти з загальної пенсію на отримання пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч.1 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.

Непрацездатними членами сім'ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

На момент смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_1 була працездатною, а пенсійного віку вона досягла вже після смерті її чоловіка у 2016 році.

З урахуванням вищевказаного, підстав для встановлення факту перебування заявника на утриманні ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, не має, бо для переходу з загальної пенсії на отримання пенсії у зв'язку із втратою годувальника, необхідне дотримання вимог ст.. 36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яких позивачем не надано.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 10 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - В.В. Черкасов

Судді: В.В. Кокоша

Н.О. Міненкова