Провадження №2/200/3990/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Шевцової Т.В.

при секретарі - Южаковій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» про стягнення суми вкладу, моральної шкоди, витрат на правову допомогу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача та просив стягнути з Публічного акціонерного товариства "Платинум банк" на його користь суму вкладу з відсотками 205,54 долари США, моральну шкоду 20 000 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 23.02.2015 року між сторонами укладено договір банківського строкового вкладу №00330515 «Валютообмінний» на суму 103 дол.США, а з довнесеннями та відсотками на суму 205,54 дол.США, строком на шість місяців. Дата повернення вкладу 24 серпня 2015 року припала на загальнодержавний святковий день - День незалежності України, тому із заявою про повернення вкладу він звернувся до банку на наступний робочий день 25 серпня 2015 року. У поверненні вкладу йому відмовлено, що вмотивовано несвоєчасним поданням заяви про повернення вкладу. Через тривале неповернення вкладу без правових підстав, неможливість користування належними йому коштами, бездіяльністю відповідача йому спричинено моральну шкоду, яку оцінює в 20 000 грн.

В судове засідання представником позивача надано заяву про розгляду справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належними чином, причини неявки суду не відомі, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 23.02.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та ОСОБА_1 укладено договір №00330515 про розміщення вкладу «Валютообмінний» (з можливістю поповнення, продовження строку зберігання та щомісячною капіталізацією процентів), предметом якого є розміщення на вкладному рахунку НОМЕР_1 грошової суми 103 дол.США, зі строком користування вкладом до 24.08.2015 року. Пунктом 2.2 договору передбачено, що строк зберігання вкладу продовжується на той самий строк, якщо вкладник не звернувся до банку за вкладом в дату його повернення, протягом операційного часу відділення банку. При цьому кількість днів у наступному строку зберігання коштів може відрізнятись від попереднього строку, якщо дата повернення вкладу припадає на небанківський день, в такому випадку встановлюється дата повернення вкладу наступного банківського дня. Процентна ставка за вкладом складає 8% річних. /а.с.3/

На виконання умов укладеного договору 23.02.2015 року позивачем внесено до каси відповідача 103 дол.США. /а.с.4/

Листом відповідача від 27.08.2015 року позивачу у відповідь на звернення від 25.08.2015 року відмовлено у поверненні вкладу, що вмотивовано відсутністю заяви вкладника про відмову від продовження дії строку договору у день, що передує поверненню вкладу, шляхом подання відповідної заяви. Даним листом визнано факт перенесення дати закриття депозиту на наступний робочий день, у випадку, коли строк дії договору спливає у вихідний день. /а.с.5/

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Частинами 1 та 2 ст.1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Згідно до ч.1 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» № 9 від 01 листопада 1996 року, вирішуючи спори, що випливають із права приватної власності громадян, суди повинні виходити з положень ст. 41 Конституції України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 22 Конституції України конституційні права гарантуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права не можуть бути обмежені.

Змістом права власності є право володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України).

Як зазначено у ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відмовляючись видати грошові кошти, які належать на праві власності Позивачу, Відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж Протоколу є додатковою статтею Конвенції.

Згідно ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У порушення цих норм Позивач позбавлений права користуватися своїм майном, у даному випадку майном є грошові кошти, які Відповідач до цього моменту так і не повернув.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно з ч.5 ст.254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Враховуючи, що 24 серпня 2015 року припадало на святковий день, строк повернення депозиту настав 25.08.2015 року, при цьому позивачем було виконано вимоги договору та подано заяву про повернення вкладу, яка протиправно не була задоволена відповідачем.

У зв'язку з цим, вимоги позивача про повернення вкладу та відсотків належить задовольнити в частині, що доведена суду, оскільки доказів внесення вкладу на суму більше ніж 103 дол.США позивачем не представлено.

Відповідно до ст.1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Враховуючи, що відсоткова ставка складає 8% річних, розмір відсотків, що належить до стягнення за період з 24.02.2015 року по 12.04.2016 року складає 9,37 дол.США, а всього належить стягнути 112,37 дол.США.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з пошкодженням її майна; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та моральних страждань потерпілого…

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р., під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Оскільки позивачем не наведено жодної обставини з вище переліченого, суд вважає, що останнім не доведено нанесення з боку позивача моральної шкоди, а тому дана позовна вимога не підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд вважає можливим відмовити у їх задоволенні виходячи з наступного.

До складу судових витрат віднесені витрати на правову допомогу (п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України). Витрати, що пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Порядок відшкодування витрат на правову допомогу визначений ч. 1 ст. 84 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» закріплені підстави та умови визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу.

Позивачем не надано суду підтвердження того, що позивач отримав правову допомогу від особи, яка має право на надання правової допомоги, розрахунок вартості правової допомоги, підтвердження понесених витрат на правову допомогу, тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, судовий збір слід віднести за рахунок відповідача, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88, 169, 197, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» про стягнення суми вкладу, моральної шкоди, витрат на правову допомогу - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» на користь ОСОБА_1 суму банківського вкладу за договором №00330515 про розміщення вкладу «Валютообмінний» від 23.02.2015 року в розмірі 103 долари США, відсотки в розмірі 9,37 долари США, а всього 112,37 долари США.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» на користь ОСОБА_1 на відшкодування судового збору 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення, мfють право на його оскарження протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Т.В.Шевцова