У Х В А Л А

іменем україни

02 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Гончара В. П., Остапчука Д. О.,

ДербенцевоїТ. П., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Гайсинському районі Вінницької області про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Гайсинському районі Вінницької області на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 30 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 15 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Гайсинському районі Вінницької області (далі - відділення ВД ФССНВ України у Гайсинському районі Вінницької області), у якому зазначав, що з 21 березня 2002 року він перебував у трудових відносинах з СВК «Поділля» с. Стражгород Теплицького району. 13 липня 2002 року на виробництві з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого він втратив зір.

09 листопада 2002 року Вінницькою спеціалізованою офтальмологічною МСЕК йому вперше встановлено 100 % втрату працездатності та I групу інвалідності, а з 27 червня 2012 року йому встановлено 100 % втрату працездатності і I групу інвалідності безстроково.

Посилаючись на те, що ушкодженням здоров'я йому завдана моральна шкода, ОСОБА_3 просив на відшкодування такої шкоди стягнути з відповідача 243 600 грн.

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 30 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 15 вересня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з відділення ВД ФССНВ України у Гайсинському районі Вінницької області на користь ОСОБА_3 120 тис. грн моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на виробництві. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У касаційній скарзі відділення ВД ФССНВ України у Гайсинському районі Вінницької області, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що оскільки позивачу внаслідок отримання травми на виробництві вперше було встановлено втрату працездатності 09 листопада 2002 року, тобто в період дії положень ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV), які встановлювали відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування, то саме відповідач повинен відшкодувати позивачу таку шкоду.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 з 21 березня 2002 року перебував у трудових відносинах із СВК «Поділля» с. Стражгород Теплицького району.

13 липня 2002 року на виробництві з позивачем стався нещасний випадок, внаслідок якого він втратив зір.

09 листопада 2002 року Вінницькою спеціалізованою офтальмологічною МСЕК позивачу вперше встановлено 100 % втрату працездатності та I групу інвалідності, а з 27 червня 2012 року йому встановлено 100 % втрату працездатності і I групу інвалідності безстроково.

Відповідно до ст. ст. 21, 28, 34 Закону № 1105-XIV у редакції, чинній на момент встановлення стійкої втрати працездатності, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законом порядку відшкодувати грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому, відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат.

Право на отримання страхової виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

За загальним правилом про дію нормативно-правового акта у часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце, а не на момент пред'явлення позову. У разі, коли право на відшкодування моральної шкоди виникало у позивача до 01 січня 2006 року, тобто до набрання чинності як Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», так і Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди, та за Законом України від 23 лютого 2007 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» потерпілі мали право на відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування, незалежно від моменту звернення до суду та дати ухвалення судового рішення.

Встановивши, що стійку втрату професійної працездатності позивачу первинно встановлено в листопаді 2002 року, тобто в період дії положень ст. ст. 21, 28, 34 Закону № 1105-XIV, які встановлювали відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування, то суди дійшли правильного висновку про те, що саме відповідач повинен відшкодувати позивачу таку шкоду.

Доводи касаційної скарги про те, що відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року - безпідставні, оскільки право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло в листопаді 2002 року.

Доводи касаційної скарги про те, що судами було прийнято до розгляду позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, за якими сплив строк позовної давності, і питання про його поновлення позивачем не порушувалося, безпідставні, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю не поширюється.

З огляду на таке висновки судів про наявність підстав для стягнення моральної шкоди грунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам справи.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на рішення суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає рішення суду без змін.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Гайсинському районі Вінницької області відхилити.

Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 30 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 15 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. П. Гончар

Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко