провадження 2/201/2736/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2016 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Пухловій О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів за минулий час,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 23 серпня 2016 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів за минулий час. Позивач у своєму позові та в судовому засіданні посилалася на те, що з 01 квітня 2006 року з відповідачем перебували в шлюбі, мають одну спільну неповнолітню дитину, відповідач є батьком цієї неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, вона є мамою цієї дитини. Відповідач у вихованні та матеріальному забезпеченні неповнолітньої дитини участі зараз не приймає, не працює, стосунки у них з чоловіком не склалися, стало питання про розлучення, вони мешкають не разом. Рішенням суду в 2008 році їх шлюб було розірвано. Вона (позивачка) зараз працює, доглядає дитину. Матеріально погано забезпечена. Після розлучення відповідач обіцяв надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина добровільно, але цього тривалий час не робить і лише інколи надає кошти. Просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання вказаної неповнолітньої дитини до досягнення сином повноліття в твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно на дитину, починаючи стягнення з часу подання позову, а також аліменти за минулий час за три роки в сумі 14969 грн. 10 коп., задовольнивши позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснивши, що дійсно з 01 квітня 2006 року з позивачем перебували в шлюбі, мають одну спільну неповнолітню дитину: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, він є батьком цієї дитини. Стосунки з позивачкою у них не склалися, рішенням суду в 2008 році їх шлюб було розірвано. Він працює, має іншу сімю і у нього на утриманні знаходяться неповнолітня дитина їх спільна з дружиною, дитина дружини від першого шлюбу, згоден на аліменти на утримання сина ОСОБА_4 до його повноліття в твердій грошовій сумі. Аліменти за минулий час не визнає, оскільки ці аліменти надавав добровільно без рішення суду і самостійно і на вимогу позивачки відразу після розлучення, про що є документи. Отже вимоги про стягнення аліментів за минулий час вважає безпідставними і просив в їх задоволенні відмовити.

Вислухавши пояснення позивача і відповідача, зясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими частковому задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 01 квітня 2006 року. Від цього шлюбу та спільного мешкання мають одну спільну неповнолітню дитину, відповідач є батьком цієї неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стосунки в сімї не склалися, шлюбні стосунки були припинені, стало питання про розлучення. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в 2008 році шлюб сторін було розірвано, про що позивачка отримала свідоцтво 20 січня 2009 року. Сторони разом не мешкають, стало питання про вирішення спору про порядок виховання і утримання неповнолітньої дитини.

На теперішній час позивач ОСОБА_1 мешкає разом зі своєю неповнолітньою дитиною сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, займається її вихованням та утриманням, лікуванням. Відповідач на утримання цієї неповнолітньої дитини регулярну матеріальну допомогу (особливо останнім часом) не надає.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Судом встановлено, що син сторін ОСОБА_3 неповнолітній, свого постійного доходу не має, знаходяться на утриманні своєї матері, яка на теперішній час працює, але має скрутне матеріальне становище і потребує матеріальної допомоги від батька цієї дитини, тому суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання вказаної дитини сина ОСОБА_4 до досягнення ним повноліття. При цьому суд враховує наступне:

Верховний суд України, в абз. 2 п. 17 постанови № 3 Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року розяснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Щодо матеріального становища відповідача: судом встановлено, відповідач працює, має постійну заробітну плату, має тимчасові заробітки, інших прибутків зараз відповідач не отримує; аліменти на утримання інших дітей чи інш. не виплачує. З наведеного вбачається що доходи відповідача є та вони дають можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень. При цьому суд виходить з наступного.

Враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України «Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку», який на період з 01 січня 2014 року до 30 червня 2014 року - встановлений у розмірі 1286 грн., у 2015 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2015 року - 1176 гривень, з 1 грудня - 1330 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2015 року - 1032 гривень, з 1 грудня - 1167 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2015 року - 1286 гривень, з 1 грудня - 1455 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2015 року - 1218 гривень, з 1 грудня - 1378 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2015 року - 949 гривень, з 1 грудня - 1074 гривні, а відповідно до ст. 7 Закону України про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено у 2016 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2016 року - 1330 гривень, з 1 травня - 1399 гривень, з 1 грудня - 1544 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2016 року - 1167 гривень, з 1 травня - 1228 гривень, з 1 грудня - 1355 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1689 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2016 року - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2016 року - 1074 гривні, з 1 травня - 1130 гривень, з 1 грудня - 1247 гривень, а тому враховуючи обставини матеріального становища, сімейного стану і стану здоровя відповідача, обґрунтований, розумний, та справедливий розмір аліментів у твердій грошовій сумі буде становити зараз загальну суму саме 1000 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття.

При цьому суд враховує ті обставини, що відповідач частково виплачував аліменти самостійно в добровільному порядку і додатково за вимогою позивачки, працює, має певні регулярні доходи, але не суттєве матеріальне становище.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

При таких обставинах суд вважає доведеними обставини позову, а тому можливим їх часткове задоволення.

Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно ч. 2 ст. 191 СК України суд може присудити аліменти і за минулий час.

Враховуючи вимоги ст. 191 СК України, а також вищезазначене, суд вважає необхідним стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина з 23 серпня 2016 року.

Стосовно аліментів за минулий час, то в задоволенні цих вимог суд вважає за необхідне відмовити, оскільки відповідач надавав таку допомогу добровільно тривалий час за домовленістю з позивачкою, про чого остання не заперечувала в судовому засіданні і надано письмові докази про це; відповідач має іншу сімю, в нього в цій сімї народилася дитина і крім цього в сімї є неповнолітня дитина дружини відповідача від першого шлюбу, вся сімя його знаходиться на утриманні відповідача. Крім того, сама позивачка після розлучення тривалий час не зверталася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання їх неповнолітнього сина, оскільки та допомога, що надавалася відповідачем, певно її влаштовувала.

На підставі п. 7 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення.

Зважаючи на те, що позивачка працює, має скрутне матеріальне становище і важкі сімейні обставини, державну грошову допомогу зараз не отримує, інших джерел доходу не має, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення.

У відповідності з ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, не сплатила вказане, тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно відповідача та їх неповнолітнього сина по незаконним (з точки зору відповідача) діям відносно нього та предмета спору і не довів цього, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобовязань стосовно позовних вимог є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги позицію позивача з наполяганням на вимогах позову повністю і відповідача стосовно не погодження з рештою, частиною позовних вимог, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково та стягувати з відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, Україна, аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь матері ОСОБА_1 в твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно до досягнення ОСОБА_3 повноліття, починаючи стягнення з 23 серпня 2016 року, допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць, стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп., в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за минулий час відмовити.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання однієї неповнолітньої дитини та аліментів за минулий час в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 180, 182, 183, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. ст. 15, 16 ЦК України. ч. 3 ст. 88, ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, Україна, аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь матері ОСОБА_1 в твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно до досягнення ОСОБА_3 повноліття, починаючи стягнення з 23 серпня 2016 року.

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп..

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за минулий час відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -