У х в а л а

іменем україни

11 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Леванчука А.О.,Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, приватного підприємства «Бідімпекс» про встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна, усунення перешкод у користуванні власністю, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 10 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду із указаним позовом на обґрунтування якого зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі із 13 серпня 1999 року по 25 жовтня 2007 року.

За час шлюбу за спільні кошти ними придбані АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2.

Також зазначає, що після розлучення сторони продовжували проживати разом, мали спільний бізнес − ПП «Будімпекс» і придбали автомобіль НОМЕР_1.

У травні 2013 року ОСОБА_5 повідомив про придбання житлового будинку АДРЕСА_4 і запропонував продати АДРЕСА_1.

Після відмови ОСОБА_4 на відчуження квартири, відповідач вимагав від неї звільнити квартиру та почав заперечувати спільне придбання сторонами майна як у шлюбі, так і поза шлюбом.

З урахуванням уточнення позовних вимог просила встановити факт спільного проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу із 26 листопада 2007 року по 27 червня 2013 року, визнати об'єктами спільної сумісної власності подружжя АДРЕСА_1 і АДРЕСА_3, житловий будинок по АДРЕСА_5, автомобіль НОМЕР_1.

Поділити спільне майно подружжя, визнавши за нею право власності на АДРЕСА_1, а за відповідачем право власності на АДРЕСА_3, житловий будинок по житловий будинок по АДРЕСА_5, автомобіль НОМЕР_1.

Також просила зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні АДРЕСА_1 і стягнути на свою користь 1/2 частини вартості АДРЕСА_3, житловий будинок по АДРЕСА_5, автомобіль НОМЕР_1.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 10 грудня 2015 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 січня 2015 року скасовано, позов задоволено частково.

Визнано об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_4 і ОСОБА_5 АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні АДРЕСА_1 ОСОБА_4.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. 60 ЦПК України про встановлення факту спільного проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу із 26 листопада 2007 року по 27 червень 2013 року.

Оскільки АДРЕСА_1 було придбано під час шлюбу, за таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про визнання АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності сторін та зобов'язання ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні АДРЕСА_1 ОСОБА_4.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 10 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

А.О.Леванчук

О.В.Ступак