Справа №557/375/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2016 року

Гощанський районний суд Рівненської області в складі

судді Рудик Л.М.

при секретарі Гуменюк Н.П.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Рудики С.Ю.

представника відповідачів адвоката Яреми С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Гоща цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, приватний нотаріус Гощанського районного нотаріального округу Савчук Наталія Григорівна

про

визнання недійсними договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, приватний нотаріус Гощанського районного нотаріального округу Савчук Н.Г. про визнання недійсними договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями.

Позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати ОСОБА_9. Після її смерті відкрилася спадщина. Спадкоємцями першої черги за законом являється він та діти його рідного брата ОСОБА_10, який помер в 2011 році. Коли він звернувся до дружини покійного брата ОСОБА_4 для вирішення питання прийняття спадщини, то йому стало відомо, що мати за життя подарувала належний їй житловий будинок і земельну ділянку сину, а його брату ОСОБА_10. Факт вчинення договору дарування житлового будинку підтвердили йому і в Рівненському обласному БТІ.

Вважає, що договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями, укладений 06 листопада 2009 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_10, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу Савчук Наталією Григорівною, є недійсний, оскільки на час його вчинення мати страждала психічним захворюванням і не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В зв'язку з хворобою матері він та його дружина протягом тривалого часу постійного доглядали її, а брат лише періодично навідувався до останньої. Скориставшись її станом, брат обманним шляхом завіз матір до нотаріуса, де було оформлено та нотаріально посвідчено договір дарування житлового будинку. Вважає, що таким чином порушено його право на спадкування майна після смерті матері. Тому просить визнати недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями, укладений 06 листопада 2009 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_10, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу Савчук Наталією Григорівною за реєстровим № 89, та стягнути з відповідачів на його користь судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що в листопаді 2009 році, коли було вчинено дарування житлового будинку, його мати в силу свого віку і стану здоров'я не могла розуміти значення своїх дій. Починаючи з 2008 року, вона захворіла, вела себе не адекватно: бігала по селу, шукаючи кіз, які були зарізані задовго до цього; приганяла до свого хліва чужих корів; не впізнавала знайомих їй людей; могла справляти природні потреби, не знімаючи білизни, а потім в такому вигляді ходила по селу; коли її закривали в будинку, то вилазила на вулицю через вікно, а потім блукала по селу або йшла в невідомому напрямку, в зв'язку з чим вони неодноразово її розшукували. В зв'язку з такою поведінкою матері брат у 2008 році позабивав цвяхами вікна у житловому будинку. Про існування договору дарування житлового будинку йому стало відомо в лютому 2015 року. В зв'язку з наведеним просить визнати договір дарування житлового будинку недійсним.

Відповідачі та їхній представник в судовому засіданні позов не визнали.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засідання пояснили, що позивачеві про існування договору дарування житлового будинку було відомо ще за життя брата ОСОБА_10, коли той оформляв кредит на придбання автомобіля під заставу житлового будинку. До смерті нічого особливого в поведінці свекрухи та баби вони не помічали. Після смерті ОСОБА_10 догляд за свекрухою та бабою здійснювала дружина позивача, вони лише періодично її провідували, а коли та померла, приїжджали на її похорон.

Представник відповідачів в судовому засіданні просить відмовити позивачеві у задоволенні позову, посилаючись на те, що останньому про наявність спірного договору було відомо ще за життя його брата до 2011 року. Тому при вирішенні спору просить застосувати строк позовної давності. Позовні вимоги вважає безпідставними, оскільки позивачем не надано суду доказів того, що ОСОБА_9 хворіла психічним захворюванням, в зв'язку з чим була позбавлена можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Діагноз про захворювання ОСОБА_9 на психічне захворювання за життя останній встановлено не було, тому відсутні підстави для сумніву у здатності матері позивача усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Приватний нотаріус Гощанського районного нотаріального округу Савчук Н.Г. як третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, пояснила, що вона нотаріально посвідчувала договір дарування спірного житлового будинку. Під час спілкування з дарувальником та обдаровуваним поведінка ОСОБА_9 не викликала у неї ніякої підозри з приводу її психічного стану.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона з чоловіком проживали в одному дворі із свекрухою ОСОБА_9, але в окремих житлових будинках. Приблизно з 2007 року свекруха почала вести себе неадекватно, не розуміла, що вона робить. Свекруха ходила по селу, шукаючи кіз, які були вже порізані; приганяла до свого хліва чужих корів, гусей; не впізнавала знайомих їй людей; могла справляти природні потреби посеред будинку; виривала на городі картоплю в період цвітіння або йшла копати картоплю взимку; йшла в невідомому напрямку, в зв'язку з чим вони неодноразово її розшукували. Доглядали ОСОБА_9 вона та її чоловік, а його брат ОСОБА_10, який проживав у іншому населеному пункті, тільки періодично провідував матір.

Свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_8 пояснили, що вони проживають в одному селі з позивачем (а свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13та ОСОБА_14 є сусідами) і їм відомо, що останні 8-10 років до смерті мати позивача ОСОБА_9 не розуміла правильно своїх дій, нічого не пам'ятала, не впізнавала знайомих їй людей, не орієнтувалася в навколишній обстановці. Вона ходила по селу і шукала кози, яких уже не було, декілька разів заганяла їхні кози та корову до себе в двір, розповідала їм про події, яких насправді не було (що син купив корову та бика; висловлювала стурбованість з приводу того, що діти не хочуть копати картоплю, їхала возиком на поле збирати врожай, хоча в цей час була зима), не пам'ятає подій, часто йшла з дому, а її потім розшукували. Дружина позивача неодноразово скаржилася їм на неадекватність поведінки свекрухи, розповідала, що остання могла зняти випрану білизну та витирати нею підлогу, виривала моркву та буряки на городі, коли ті, ще були в процесі росту і були не придатні для вживання. Доглядала постійно ОСОБА_9 дружина позивача, а її син ОСОБА_10 приїжджав провідати матір, як правило, у вихідні та святкові дні.

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що, починаючи з серпня 2005 року, вона працювала лікарем загальної практики сімейної медицини Бабинського фельдшерсько-акушерського пункту. Неодноразово з 2006 року оглядала матір позивача ОСОБА_9, яка мала захворювання судин головного мозку. Коли вона приходила на виклики до ОСОБА_9, то остання не впізнавала оточуючих її людей, не могла себе назвати, не орієнтувалася в часі, в просторі та подіях, у неї була потьмарена свідомість, що вказувало на наявність такого захворювання як стареча деменція (слабоумства).

Свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 пояснили, що вони декілька разів їздили разом із відповідачкою ОСОБА_4 в с.Бабин Гощанського району до її свекрухи, де допомагали останній по господарству. Їм відомо, що ОСОБА_9 приїжджала неодноразово до свого сина ОСОБА_10 на роботу в смт.Гоща, коли він працював у Будинку школяра.

Свідок ОСОБА_20 пояснила, що в день укладення договору дарування ОСОБА_10 разом з матір'ю ОСОБА_9 були в Гощанському центрі молоді та юнацтва, де вона робила їм ксерокопії документів на житловий будинок.

Заслухавши пояснення позивача, відповідачів, їх представників, свідків, оцінюючи докази, досліджені в судовому засіданні, в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З оглянутого в судовому засіданні договору договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями, укладеного 06 листопада 2009 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_10, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу Савчук Наталією Григорівною за реєстровим № 895, вбачається, що ОСОБА_9 подарувала ОСОБА_10 житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1

Відповідно до загальних вимог, додержання яких є необхідними для чинності правочину та які визначені ст.203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.ч.1,2 вказаної статті).

Згідно з вимогами ч.6 с.203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частина 1 ст.215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою с.203 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_9, будучи особою похилого віку, за станом здоров'я не могла правильно розуміти значення своїх дій та самостійно здійснювати свої права.

Як пояснила в судовому засіданні свідок ОСОБА_17, яка, працюючи лікарем загальної практики сімейної медицини Бабинського фельдшерсько-акушерського пункту і з 2006 року спостерігала ОСОБА_9, остання мала захворювання судин головного мозку, страждала старечою деменцією (слабоумством), внаслідок чого не впізнавала оточуючих її людей, не могла себе назвати, не орієнтувалася в часі, в просторі та подіях, у неї була потьмарена свідомість.

Ці показання свідка ОСОБА_17 повністю узгоджуються з висновками судової психіатричної експертизи (посмертної) № 114/16, яка була проведена експертами Рівненського обласного центру психічного здоров'я населення 29 березня 2016 року за клопотанням позивача, з яких вбачається, що в представлених на експертизу судом матеріалах є дані щодо наявності у ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, розладів психічної діяльності - деменції не уточненої.

Одночасно у висновках вказаної експертизи зазначено, що даних, які б дозволили стверджувати, що ОСОБА_9 страждала психічним захворюванням або слабоумством на час складання і посвідчення нотаріусом договору дарування від 06 листопада 2009 року, немає, як і немає даних, які б дозволили зробити експертний висновок про здатність ОСОБА_9 в цей же час усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Згідно положень ч.6 ст.146 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст.212 цього Кодексу, яка передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частина 3 ст.212 ЦКК України передбачає, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд приймає до уваги показання свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_8 про те, що останні 8-10 років до смерті ОСОБА_9 нічого не пам'ятала, не впізнавала знайомих їй людей, не орієнтувалася в часі, в просторі та подіях, ходила по селу, шукаючи кози, яких не було, заганяла чужу худобу до себе в двір, розповідала про події, яких насправді не було, часто йшла з дому в невідомому напрямку, справляла фізіологічні потреби посеред будинку та інше. Показання названих свідків характеризують повну дезадаптацію ОСОБА_9 до навколишнього середовища.

І ці показання суд приймає до уваги як докази того, що ОСОБА_9 за станом свого здоров'я на час укладання договору дарування 06 листопада 2009 року не могла в повній мірі розуміти значення своїх дій, тому не можна вважати, що її волевиявлення будо вільним і відповідало її внутрішній волі.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_22 ніяких даних про психічний стан ОСОБА_9 станом на 06 листопада 2009 року не надали.

Що стосується строків позовної давності визнання недійсним договору дарування житлового будинку, то суд вважає, що відповідачами та їх представником суду не надано належних доказів того, що позивачеві було відомо про наявність оспорюваного договору до лютого 2015 року.

Враховуючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що наявні підстави для визнання договору дарування житлового будинку недійсним.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212, 213 ЦПК України, в силу ст.ст.203, 215 ЦК України суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, приватний нотаріус Гощанського районного нотаріального округу Савчук Наталія Григорівна про визнання недійсними договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями, укладений 06 листопада 2009 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_10, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу Савчук Наталією Григорівною за реєстровим № 895.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в розмірі 579 (п'ятсот сімдесят дев'ять) грн. 50 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Гощанський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя