У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи: Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області, комунальне підприємство «Жилсервіс-9» Дніпропетровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду із указаним вище позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили визнати ОСОБА_6 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1, та зняти останнього з реєстраційного обліку.

На обґрунтування своїх позовних вимог зазначали, що вказана квартира була видана ОСОБА_4 на родину із трьох чоловік на підставі ордеру від 25 лютого 1984 року. Відповідач, який є сином ОСОБА_5, у 1994 року зайняв кімнату у вказаній квартирі площею 10,4 кв. м, проте з 2001 року разом із дружиною проживає у квартирі АДРЕСА_2 та з цього часу у спірній квартирі не проживає, житлово-комунальні послуги не сплачує.

Враховуючи наведене, просили позов задовольнити, визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти останнього з реєстраційного обліку.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвали нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України та ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути примусово позбавлений права користування житловим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом за відповідним рішенням суду.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 71, ст. 72 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК Української РСР), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо), суд може продовжити пропущений строк.

З матеріалів справи убачається, що сторони зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 7 квітня 2011 року ОСОБА_6 усунуто перешкоди в користуванні житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

Судами установлено, що ОСОБА_6 з поважних причин не мав можливості користуватися зазначеною квартирою, оскільки між сторонами у справі склалися неприязні стосунки та через відсутність ключів від спірної квартири, а тому правильно відмовили у задоволенні позову.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

В.І.Журавель

С.П.Штелик