Справа № 694/493/16-ц
провадження 2/694/303/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

05.05.2016 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Сакун Д.І.

при секретарі Матвієнко А,А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної державної адміністрації Черкаської області, Рижанівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, Головного Управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що відповідно до сертифікату серії ЧР № 0298732, зареєстрованого 14.05.1997 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 596, ОСОБА_3 отримала право на земельну частку у землі, що перебувала в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» в адміністративних межах Рижанівської сільської ради, розміром 3,49 га в умовних кадастрових одиницях без визначення меж цієї частки в натурі. Вказаний сертифікат було видано на підставі рішення ОСОБА_2 райдержадміністрації №151/97рп від 10.04.1997 року. Скористатися своїм правом та отримати державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 не змогла, так як 14.05.1997 року померла. Після смерті ОСОБА_4 право на земельну частку (пай), яке належало покійній, отримав її син ОСОБА_5. Так як він в останній час хворів, оформленням його прав на спадкове майно в ОСОБА_2 державній нотаріальній конторі займалася дружина позивача за дорученням і 04.06.2014 року вона оформила право на його імя на вищевказану земельну частку (пай) у землі, що перебувала в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Україна». Питанням про виділення земельної ділянки в натурі ОСОБА_5 не займався, так як продовжував хворіти і 16.05.2015 року помер. Після його смерті позивач, як його двоюрідний племінник, як єдиний спадкоємець 5-ї черги по закону відповідно до ст.1265 ЦК України, оформив спадкове майно на своє імя, в тому числі на вищевказану земельну ділянку. Отримавши відповідно до вказаного свідоцтва право на вищевказану земельну частку (пай) в умовних кадастрових одиницях без визначення меж цієї частки в натурі, ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 державної адміністрації про виділення йому в натурі цієї земельної ділянки, на що отримав письмову відповідь від 26.02.2016 року, де вказано, що його заява була розглянута 23.02.2016 року на засіданні Комісії райдержадміністрації по вирішенню та врегулюванню питань щодо земель державної власності, забезпечення їх ефективного та раціонального використання, яка вирішила про неможливість виділення земельної ділянки в натурі, так як, в списку громадян, яким надаються у приватну власність земельні ділянки, відсутня земельна ділянка на імя ОСОБА_3, та рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання отримання у власність земельної частки (паю) взамін сертифікату.

Позивач враховуючи вищенаведене та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить зобовязати Головне Управління Держгеокадастру у Черкаській області надати йому, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителю ІНФОРМАЦІЯ_2, в натурі земельну ділянку в розмірі 3.49 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із вивільнених земель запасу.

В судове засідання позивач та його представник не з'явилися. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представники відповідачів ОСОБА_2 районної державної адміністрації Черкаської області та Рижанівської сільської ради в судове засідання не з'явилися, причини неявки не повідомили, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Представник Головного Управління Держгеокадастру у Черкаській області в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розглояд справи без їх участі, проти їх задоволення не заперечували.

Суд вважає, що справу можна розглянути за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Ст. 197 ЦПК України вказує, що у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧР №0298732, зареєстрованого 14.05.1997 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 596, ОСОБА_4, належить право на земельну частку (пай) у землі, що перебувала в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» в адміністративних межах Рижанівської сільської ради, розміром 3,49 га в умовних кадастрових одиницях без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості).(а.с.7). Вказаний сертифікат було видано на підставі рішення ОСОБА_2 райдержадміністрації №151/97рп від 10.04.1997 року.

Рішенням Звенигородського районного суду від 16.04.2014р. встановлено факт, що зазначений сертифікат, виданий на ім`я ОСОБА_4, належав ОСОБА_3 (а.с.8-9).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.12.2015р. ОСОБА_1 отримав у спадщину право на вказану земельну частку (пай) (а.с. 11).

ОСОБА_2 державної адміністрації від 26.02.2016 року ОСОБА_6 відмовлено у виділенні даної земельної ділянки, так як, в списку громадян, яким надаються у приватну власність земельні ділянки, відсутня земельна ділянка на імя ОСОБА_3, та рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання отримання у власність земельної частки (паю) взамін сертифікату.

Відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) підтверджується відповідним сертифікатом, який діє до отримання громадянином державного акту на земельну ділянку.

В пункті 3 Указу Президента України від 03.12.1999 року № 1529 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» також зазначається про те, що сертифікат на земельну частку (пай) є правовстановлюючим документом, що засвідчує право володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеною у ньому часткою.

Закон України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Отже, даний закон є спеціальним щодо проведення процедури виділення земель за сертифікатами на землю.

Відповідно до абзацу 2 пункту 17 розділу X "Перехідні положення" Земельного Кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно абзаців 2-3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Пунктом 17 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, який набрав чинності в 2002 році передбачено, що відповідно до формулювань Указу Президента України від 08 серпня 1993 року № 720/95 слід розуміти, що сертифікат на право на земельну частку (пай) має не правовстановлююче, а правопосвідчувальне значення, тобто право на земельну частку (пай) виникає у члена господарства з моменту виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку (пай) та існує незалежно від його посвідчення сертифікатом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відтак невірне зазначення у списках громадян які мають право на земельну частку по-батькові власниці сертифікату (ОСОБА_4, в той час як сертифікат належав ОСОБА_3, що встановлено рішенням суду) не позбавляє позивача, як спадкоємця права на отримання вказаної земельної ділянки в натурі.

Відповідно до ст. 1 ч.3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Згідно з ст. 2 вище вказаного Закону документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Частиною 2 ст. 1 Земельного Кодексу України та ст. 14 Конституції України гарантується право власності.

Відповідно до п., п. б, ґ ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 р. № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06 вересня 2012 року № 5245- VI внесено зміни до Земельного Кодексу України, які набули чинності з 01 січня 2013 року, яким внесені зміни до визначення суб'єктів розпорядження землями сільськогосподарського призначення, оскільки такі повноваження перейшли до Держземагентства України.

Так, відповідно до частини четвертої статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Тобто, законодавцем змінено компетенцію органів щодо розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення, наділивши такими функціями Держземагенства, замість державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування.

Отже, в даному випадку, належить застосовувати нормативно-правовий акт, який прийнятий в часі пізніше. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06 вересня 2012 року № 5245- VI прийнятий за часом пізніше, ніж Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05 червня 2003 року № 899-ІУ, а відтак, під час визначення належного суб'єкта розпорядження слід виходити із норм Земельного Кодексу України.

Наказом Держгеокадастру від 26.05.2015р. № 84 «Про питання діяльності головного управління Держгеокадастру у Черкаській області» погоджено можливість забезпечення здійснення покладених на головне управління Держгеокадастру у Черкаській області функцій і повноважень головного управління держземагенства у Черкаській області.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що належним суб'єктом, який наділено правом розпорядженням державними землями запасу сільськогосподарського призначення, є відповідач - головне управління Держгеокадастру у Черкаській області.

Оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) згідно з абзацом 1 пункту 17 розділу X "Перехідні положення" Земельного Кодексу України, вважається правовстановлюючим документом при реалізації права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства, а тому, таке право повинно бути реалізовано відповідним державним органом.

Оскільки законодавець змінив суб'єкта, якого наділено правом розпорядження державними землями сільськогосподарського призначення, суд дійшов висновку про необхідність зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, з урахуванням обставин, встановлених судом, вирішити питання про виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) із земель резерву (запасу) відповідно до сертифікату ЧР № 0298732 на право на земельну частку (пай).

Чинним законодавством не встановлено процедури передачі земель виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) із земель резерву (запасу) відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) у випадку неможливості надати таку земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі.

Виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) із земель резерву (запасу) відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) у випадку неможливості надати земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі повинна здійснюватися відповідно до Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" суб'єктом, якому згідно Земельного Кодексу України надано повноваження розпоряджатися земельними ділянками державної власності сільськогосподарського призначення.

На підставі вище викладеного, оцінюючи вимоги ОСОБА_1 законними та обґрунтованими, суд приходить до висновку, що з метою захисту його майнових прав позов необхідно задоволити.

За заявою представника позивача судові витрати суд залишає за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 118, 119, 120, 192, 196, 208-209, 213-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 526, 625, 1050 ЦК України, ст..122, п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України , законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв),-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної державної адміністрації Черкаської області, Рижанівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, Головного Управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії задовольнити.

Зобовязати Головне Управління Держгеокадастру у Черкаській області надати йому, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителю ІНФОРМАЦІЯ_2, в натурі земельну ділянку в розмірі 3.49 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із вивільнених земель запасу на території Рижанівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.І. Сакун