Справа № 439/714/15 Головуючий у 1 інстанції: Бунда А.О.
Провадження № 22-ц/783/705/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Кабаля І.І., Монастирецький Д.І.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю апелянта - ОСОБА_2, представника позивача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою скаргою Бродівського меблевого підприємства «Явір» Українського товариства глухих на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 13 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Бродівського меблевого підприємства «Явір» Українського товариства глухих про стягнення заборгованості по заробітній платі,-

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги ОСОБА_4 до Бродівського меблевого підприємства «Явір» Українського товариства глухих про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено частково.

Вирішено стягнути з Бродівського меблевого підприємства «Явір» Українського товариства глухих на користь ОСОБА_4 7288,50 грн. заборгованості по заробітній платі та 9130,01 грн. компенсації втрати частини грошових доходів у зв»язку із порушенням строків їх виплат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 13 листопада 2015 року оскаржило Бродівське меблеве підприємство «Явір» Українського товариства глухих.

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення, порушив норми процесуального права та відповідно до ст. 212 ЦПК України неповно з»ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення, яке підлягає скасуванню.

Просить рішення Бродівського районного суду Львівської області від 13 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, а саме про стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості по заробітній платі із розстроченням його виконання в рівних частинах, строком на три місяці.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильного встановлення існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналу.

Згідно з положеннями ст. 43 Конституції Україникожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Встановлено, що позивач ОСОБА_4 працює у Бродівському меблевому підприємстві «Явір» УТОГ, що підтверджується довідкою, виданою Бродівським меблевим підприємством «Явір» № 71 від 13.11.14 р. (а.с.3). Станом на 27 жовтня 2015 року за підприємством рахується заборгованість щодо виплати позивачу заробітної плати в розмірі 7288 грн. 50 коп., що підтверджується бухгалтерською довідкою №84 від 27 жовтня 2015 року (а.с.84).

Відповідно до приписів ч.1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

А відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення заборгованої позивачу заробітної плати в сумі 7288 грн. 50 коп.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У відповідності до ст.1 Закону України "Про компенсацію громадянам частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно із ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 3 вказаного Закону визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до положень Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

У п.п.2 п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст.34 Закону і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки, відповідачем не проведено виплату заробітної плати, чим порушено строки її виплати, з відповідача Бродівське МП «Явір» УТОГ» слід стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, яка відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати та згідно проведеного розрахунку позивача складає 9130,01 грн. (а.с.83).

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач, який не є слабшою стороною у даних правовідносинах, оспорюючи розмір компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, не надав суду першої інстанції розрахунку, який би спростовував проведений позивачем розрахунок.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або у дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Представник апелянта в суді апеляційної інстанції пояснив, що відповідач не вважав за доцільне подання суду першої інстанції своїх розрахунків за пред»явленими позовними вимогами.

Оскільки, законодавець обмежив суд апеляційної інстанції у праві на прийняття та дослідження нових доказів і такі обмеження встановлені також для осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що саме в такому розмірі підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

В частині відмови позивачу у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, рішення суду першої інстанції ніким не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

А відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги знайшли своє часткове підтвердження і тому підлягають до часткового задоволення.

Доводи апеляційної скарги Бродівського меблевого підприємства «Явір» Українського товариства глухих висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів.

Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Бродівського районного суду Львівської області від 13 листопада 2015 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч.3, 303, 304, 307 ч. 1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Бродівського меблевого підприємства «Явір» Українського товариства глухих - відхилити.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 13 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І. Монастирецький Д.І.