АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Невідомої Т.О., Ратнікової В.М.

при секретарі Охневській Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06.05.2016 у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, Управління державної казначейської служби у Дніпровському районі м. Києва про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, Управління державної казначейської служби у Дніпровському районі м. Києва про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Свої вимоги мотивував тим, що 27.07.2010 Голосіївським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 1-496/2009 про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 129388,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 250000,00 грн.. 09.08.2010 постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 1-496/2009, виданого 27.07.2010.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.03.2015 була встановлена бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Торбинської Оксани Миколаївни і вказана ухвала залишена без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23.06.2015

Справа № 755/19648/15-ц
№ апеляційного провадження 22-ц/ 796/8830/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Арапіна Н.Є.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Враховуючи, що судом встановлена незаконність бездіяльності Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, просив суд стягнути з Держави України матеріальну шкоду у розмірі 379388,00 грн., яку він визначає у розмірі суми невиконаного судового рішення, та моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.05.2016 позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, Управління державної казначейської служби у Дніпровському районі м. Києва про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з Держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі вказується на те, що рішення суду є необґрунтованим, через неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи та внаслідок неправильного їх дослідження та їх оцінки. Так, позивач наголошує, що незаконність бездіяльності державного виконавця встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили, а тому завдана позивачеві майнова шкода, є обґрунтованою, складається із неотриманих грошових коштів в сумі 379388,00 грн. Без жодної аргументації судом визначена і сума моральної шкоди в розмірі 1000 грн., що не відповідає вимогам процесуального закону. На підставі викладеного, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Також не погоджуючись із рішенням суду, представником Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві подана апеляційна скарга, в якій також зазначається про незаконність рішення у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права. Представник ВДВС вказує на те, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення недотримався вимог ч. 3 ст. 23 та ч. 1 ст. 57 ЦК України, адже не встановив характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також інші обставини, які мають істотне значення. Так, задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив виключно з того, що ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва встановлена бездіяльність державного виконавця, проте відповідна бездіяльність полягала в тому, що державний виконавець своєчасно не звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника. Разом з цим, відповідна бездіяльність жодним чином не вплинула на хід виконавчого провадження, адже з травня 2014 року боржник не виїжджав за межі України, а ухвалою від 01.10.2014 Дніпровський районний суд м. Києва відмовив державному виконавцю в задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника. Також зазначає, що державний виконавець вчинив повний обсяг передбачених законодавством України заходів щодо виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду м. Києва № 1-496 від 27.07.2010., а саме: відкрив провадження, направив відповідні запити з метою встановлення місцезнаходження, майна та коштів боржника, реалізував частину квартири боржника тощо. Внаслідок виконавчих дій, з боржника на користь стягувача стягнуто 91153,02 грн. А тому враховуючи вищевикладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове про відмову в задоволенні вказаних вимог, в решті рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених і ній, просили про задоволення заявлених ними вимог в повному обсязі. Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві просили відхилити.

Представник Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві заперечувала проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_1, підтримала апеляційну скаргу подану ними. Просила відмовити у задоволені вимог скарги в повному обсязі.

Інші учасники розгляду в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому, в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст. 1173 ЦК України ).

За положеннями ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем під час виконання рішення суду, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Отже, з урахуванням викладеного шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення суду, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Перевіряючи обставини справи апеляційним судом встановлено, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Нагайник Н.Г. від 09.08.2010 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1-496/2009, виданого 27.07.2010 Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 129388,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 250000,00 грн. ( т.1 а.с.60)

Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Макаренко С.В. від 06.08.2013 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 509/1464/13-ц, виданого 22.07.2013 Овідіопольським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача боргу у розмірі 132990,00 (т.1 а.с. 241, 240).

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Торбинською О.М. від 22.01.2014 винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження, якою об'єднано виконавче провадження № 39263471 на примусове виконання виконавчого листа № 509/1464/13-ц виданого 22.07.2013 Овідіопольським районним судом Одеської області та виконавче провадження № 21359374 на примусове виконання виконавчого листа № 1-496/2009 виданого 27.07.2010 Голосіївським районним судом м. Києва до зведеного виконавчого провадження № 41917548, яке веде відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (т.1 а.с.118.119).

Згідно актів державного виконавця від 24.02.2011, 28.02.2011, 06.08.2012, 18.04.2013 за адресою: АДРЕСА_1 перевірити майновий стан боржника ОСОБА_2, не виявилося можливим (т. 1 а.с.64, 65, 80, 95).

Згідно інформації Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 31.05.2011, за ОСОБА_2 зареєстрована на праві власності 1/4 частина квартири АДРЕСА_1 (а.с.66 том 1).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.12.2012 дозволено примусове проникнення в приміщення квартири АДРЕСА_1 для повного виконання вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 08.12. 2009 (т.1 а.с.82, 83).

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Алієвою С.С. від 26.01.2011 накладений арешту на майно боржника та оголошення заборони його відчуження (а.с. 63, том 1).

Згідно акту опису й арешту майна від 18.04.2013 описано 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с.120-123).

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Торбинською О.М. від 19.06.2013 накладений арешт на кошти, що містяться на рахунку № 76 філії «КРУ «ТОВ «Укрпромбанк» у м. Києві (т.1 а.с.104,105).

15.09.2014 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Торбинською О.М. до Дніпровського районного суду м. Києва складено подання про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 до виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням у справі № 1- 496/2009, виданого Голосіївським районним судом м. Києва (т.1 а.с.139-142).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.10.2014 у задоволенні подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Торбинської О.M., боржник ОСОБА_2, стягувач ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи відмовлено (т.1 а.с.159-160).

З акту державного виконавця від 23.12.2014 вбачається, що відбулась реалізація арештованого майна боржника ОСОБА_2. Реалізовано належну йому на праві власності 1/4частину квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с.168-169).

Згідно платіжного доручення № 5287 від 29.12. 2014 перераховано кошти, які стягнуті із ОСОБА_2 на користь позивача у сумі 89954,22 грн. (т.1 а.с.166а).

05.11.2013 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Торбинською О.М. до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві Дніпровського районного суду м. Києва складено подання про притягнення боржника ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за ст. 382 КК України (т.1 а.с.170-173).

08.01.2014 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Торбинська О.М. до Дніпровського районного суду м. Києва складено подання про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 до виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням по справі № 1-496/2009, виданого Голосіївським районним судом м. Києва (а.с. 183-187 том. 1).

Постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Телявським А.М. від 30.11.2015 повернуто виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні № 39263471 на примусове виконання виконавчого листа № 509/1464/13-ц виданого 22.07.2013 Овідіопольським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 боргу у розмірі 132990,00 грн. (т. 1 а.с.250).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.03.2015 заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 24.07.2014 у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Торбинської О.М. задоволено. Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 24.07.2014 у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Торбинської О.М. скасовано за нововиявленими обставинами.

Постановлено у справі нову ухвалу, якою скарга ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Торбинської О.М. задоволена.

Визнано бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Торбинської Оксани Миколаївни неправомірною (т.1 а.с.5-6).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23.06.2015 ухвалау Голосіївського районного суду м. Києва від 17.03.2015 залишено без змін (т.1 а.с.7-8).

Як вбачається з мотивувальної частини вказаних судових рішень бездіяльність державного виконавця полягала у відсутності направлення до Дніпровського районного суду м. Києва подання про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника від 08.01.2013, а також до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві подання про притягнення боржника ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності від 05.11.2013.

Виходячи з наведеного, слід погодитись з твердженням позивача, про те, що бездіяльність державного виконавця встановлена судовими рішеннями, разом з тим характер не вчинених державним виконавцем дій не є таким, що має визначальне значення для виконання рішення суду. З виконавчого провадження вбачається, що виконавчою службою вчинялись всі необхідні дії для забезпечення виконання рішення суду про стягнення з боржника суми коштів, зокрема, виявлено та реалізовано належне йому майно, сума отриманих коштів перерахована стягувачу. І на даний час дані про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1-496/2009, виданого 27.07.2010 Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 129388,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 250 000,00 грн. в матеріалах справи відсутні.

Як вірно вказав суд першої інстанції, цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі статті 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою та вина в заподіянні шкоди.

В даному випадку є недоведеним як причинний зв'язок між бездіяльністю державного виконавця та шкодою заподіяною стягувачу у вигляді неповного виконання рішення суду, так і вина державного виконавця в заподіянні такої шкоди.

А отже висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства. Тому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги позивача про незаконність рішення суду в цій частині, та вважає, що рішення в цій частині слід залишити без змін.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції дійшов висновку, що бездіяльністю державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві позивачу спричинені моральні страждання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно роз'яснень, які викладені у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Безумовно бездіяльність, яка мала вираз у не направленні на розгляд уповноважених органів подань державного виконавця, фактично спричинила надання недостовірної інформації позивачеві, примусила його до вчинення інших дій направлених на захист власних інтересів. До того ж необхідно звернути увагу, що виконавче провадження відкрито 09.08.2010, а лише 23.12.2014 відбулась реалізація належного боржнику майна, та 29.12.2014 здійснено перерахунок стягувачуу сумі недостатній для повного задоволення його вимог. Станом на 2016 рік дані про повне виконання рішення суду про стягнення на користь позивача сум компенсації в повному обсязі в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, тривалість виконавчого провадження становить більше п'яти років, а визначена судом першої інстанції сума компенсації моральної шкоди становить 1000 грн..

Так, національне законодавство не містить критеріїв визначення розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а тому суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, визначений ст. 3 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини приділяє особливу увагу тривалості виконання рішення в світлі заходів, вжитих державою для прискорення вирішення внутрішніх систематичних проблем (остаточна ухвала щодо прийнятності у справі «Сокур проти України»; рішення у справах «Півень проти України», «Жовнір проти України», «ОСОБА_5 проти України», «Шмалько проти України», «Ромашов проти України»). У своїх рішеннях Суд зазначає, що, не виконуючи рішення суду, державні органи позбавили положення статті 6 § 1 будь-якого сенсу.

Необхідно брати до уваги той факт, що порушення були констатовані через тривалість виконання рішень національних судів, у згаданих справах рішення виконувались протягом чотирьох - шести років, за що Суд присудив заявникам до сплати компенсації моральної шкоди в валюті Європейського Союзу.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з визначеним судом першої інстанції розміром компенсації, оскільки він є навіть нижчим за загальний прожитковий мінімум, а тривалість порушення значно перевищує встановлені Законом строки, які відповідно не можуть вважатися розумними, та вважає, що оцінюючи моральну шкода в сумі 5000 гривень будуть дотримані перш за вимоги розумності та справедливості, а також баланс інтересів приватної особи і Держави. За наведених обставин вимоги позивача наведені як в його апеляційні скарзі, так і в позові підлягають задоволенню частково, рішення суду першої інстанції в частині вирішення, позовних вимог про відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з Держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень.

При цьому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності стягнення саме з Держави України, яка є учасником цивільних правовідносин, а органи Державної казначейської служби України лише реалізують державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в зв'язку з чим залучаються до участі у справі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження, а тому дана апеляційна скарга відхиляється колегією суддів.

В порядку ст. 88 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок Держави.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві - відхилити

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06.05.2016 - скасувати в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, Управління державної казначейської служби у Дніпровському районі м. Києва про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді :