АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3934/16 Справа № 203/6904/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Маймур Ф. Ф. Доповідач - Романюк М.М.
01 червня 2016 року м. Дніпропетровськ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого Романюк М.М.

суддів Котушенко С.П., Красвітної Т.П.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу міського комунального підприємства "Дніпропетровський електротранспорт" на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до міського комунального підприємства "Дніпропетровський електротранспорт", 3-я особа ОСОБА_3, про відшкодування майнової шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом 17 жовтня 2013 року. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 8 листопада 2012 року о 14 годині 30 хвилин на перехресті вул.Чернишевського і вул.Виконкомівської у

м. Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП), внаслідок якої відбулося зіткнення трамвая Т-з за номером НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля Toyota Land Cruiser за номерним знаком НОМЕР_1 під його керуванням. Унаслідок зіткнення належний позивачу автомобіль пошкоджено. Згідно висновку експертного дослідження загальна вартість майнової шкоди становить 66 894 грн. 66 коп. Посилаючись на те, що ДТП сталася з вини ОСОБА_3, яка керувала транспортним засобом, що належить відповідачу, з яким остання перебувала у трудових відносинах, просив стягнути на свою користь 66 тис. 894 грн. 66 коп. на відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від

29 липня 2014 року позов задоволено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 грудня 2014 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від

29 липня 2014 року змінено: зменшено розмір стягнутої суми на відшкодування майнової шкоди.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 лютого 2015 року відмовлено ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження.

Постановою Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року зазначені вище судові рішення скасовано, праву передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 березня 2016 року заявлені вимоги задоволено частково та вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення заявлених вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції дійшов до висновку про їх законність та обґрунтованій в цій частині.

З даним висновком судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 8 листопада 2012 року о 14 годині

30 хвилин на перехресті вул.Чернишевського і вул.Виконкомівської у

м.Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП), внаслідок якої відбулося зіткнення трамвая Т-з за номером НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля Toyota Land Cruiser за номерним знаком НОМЕР_1 під керуванням позивача.

Внаслідок даної ДТП автомобіль, що належить позивачу було пошкоджено.

Постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 8 травня 2013 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України, провадження закрито у зв'язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За змістом ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку що за завдану позивачу шкоду несе відповідальність відповідач.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

На підтвердження понесених витрат на відновлення пошкодженого автомобілю позивачем було надана видаткова накладна №РН-000098 від 12 листопада 2012 року, з якої вбачається що позивач сплатив 32 046 грн. 76 коп. за запчастини, та акт АМ-5918 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 27 листопада 2012 року, з якого вбачається, що позивачем сплачено за проведення ремонтних робіт 13 568 грн. 33 коп.

Враховуючи зазначене судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача за відновлювальний ремонт суми у розмірі 45 615 грн. 09 коп.

Посилання апелянта на те, що суд безпідставно стягнув з відповідача суми втрати товарної вартості автомобіля не може бути прийнято до уваги виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Тобто, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини ;втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Таким чином, втрата товарної вартості це зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з'єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту, яким характеризується величина втрати товарної вартості.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.

Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.

Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

З урахування викладеного та приймаючи до уваги, що під час відновлюваного ремонту відбулося фарбування транспортного засобу, що вплинуло на зовнішній вигляд автомобілю, що належить позивачу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму втрати товарної вартості у розмірі 19 885 грн. 14 коп.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу міського комунального підприємства "Дніпропетровський електротранспорт" - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді С.П.Котушенко

Т.П.Красвітна