22.11.2016 227/767/14-ц
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2016 року м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суду Донецької області у складі
Головуючого судді Хоменко Д.Є.,
секретаря Малашко С.В.,
позивача не з'явився,
представника позивача Трун О.В.,
представників відповідача Вінідіктова Е.М., Шарова В.С.,
представника третьої особи Калашнікової О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Добропільське сортонасінницьке підприємство», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Добропільська районна державна адміністрація, про витребування майна із чужого незаконного володіння, стягнення матеріальної та моральної шкоди,-
Вказана цивільна справа повернулась до суду після її перегляду Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
У лютому 2014 року ОСОБА_2 (далі за текстом також - позивач) звернувся до суду з указаним позовом, і з врахуванням уточнених позовних вимог від 08 вересня 2016 року просив суд: витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Добропільське сортонасінницьке підприємство» (далі за текстом також - відповідач) земельну ділянку кадастровий номер:НОМЕР_1 у розмірі 2,5622га., яка розташована на території Криворізької сільської ради Добропільського району Донецької області (далі за текстом також - земельна ділянка) із чужого незаконного володіння; стягнути з відповідача шкоду завдану незаконним використанням земельних ділянок у розмірі 7840,33грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що після смерті матері прийняв спадщину, оформив права і став власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 2,5622 га, на території Криворізької сільської ради Добропільського району Донецької області. Після реєстрації права власності на земельну ділянку 11.05.2013 року, яке було зареєстровано із наданням земельній ділянці кадастрового номеру: НОМЕР_1 вважає автоматично припиненим договір оренди між відповідачем і Добропільською районною державною адміністрацією від 11.09.2012 року земельних ділянок загальною площею 769134га. (не витребувані паї), серед яких і ділянка позивача розміром 2,5622га. Як вважає позивач по причині незаконного володіння його земельною ділянкою відповідачем у 2013, 2014, та 2015 роках останній наніс йому матеріальну шкоду, яка згідно «Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів №963 від 25.07.2007р.(далі за текстом - Методика) складає 7840,33грн. крім того, позивач отримав моральну шкоду у розмірі 10 000грн.
В судовому засіданні представник позивача - адвокат Трун О.В.(діє на підставі договору про надання юридичних послуг від 11.05.2015 року та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №4119 від 16.11.2011р.) позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити.
У свою чергу, представники відповідача - Вінідіктов Е.М.(діє на підставі довіреності від 01.06.2016 року №1-06/16) та Шаров В.С. (директор підприємства повноваження підтверджені протоколом загальних зборів від 24.10.2011 року про призначення директора та витягом з ЄДР юридичних та фізичних осіб підприємців та громадських формувань №22289355 від 07.10.2016 року) проти позову заперечували, посилаючись на надані суду письмові заперечення. Просили суд відмовити у задоволенні позову.
Представник третьої особи Добропільської РДА - Калашнікова О.В.(діє на підставі довіреності від 11.11.2016р. №01-15/691) проти задоволення позову заперечувала, вказавши на законність використання земельної ділянки відповідачем, оскільки існував зареєстрований належним чином договір оренди землі. Просила у задоволенні позову відмовити.
Треті особи: ОСОБА_3. та ОСОБА_4. до суду не з'явились надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити.
Заслухавши думку учасників, вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що ОСОБА_2 після смерті матері ОСОБА_5., померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року(а.с.8), та смерті батька ОСОБА_1.(а.с.9), померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, успадкував право на ? частку в праві на земельну ділянку (пай)(а.с.13).
11 травня 2013 року позивач зареєстрував свої права як власника земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площа: 2,5622га., кадастровий номер:НОМЕР_1 та отримав відповідне свідоцтво про право власності на нерухоме майно(а.с.23).
Згідно з повідомленням Добропільської РДА від 19.05.2014 року №01-15/213(а.с.94-95) за договором оренди земельної ділянки між відповідачем і Добропільською РДА від 11 вересня 2012 року в оренду передана земельна ділянка загальною площею 76,9134га., у тому числі 76,9134га. (невитребувані паї), що розташована на території Криворізької сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Пунктом 39 Договору передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору, а саме не враховано положення ст.13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв). У зв'язку з набуттям позивачем права власності на земельну ділянку, що була передана в оренду та з метою захисту порушених прав позивача, райдержадміністрація листом від 25.09.2013 №01-14/412 звернулося до відповідача з пропозицією внесення змін до договору оренди земельної ділянки але відповідач листом від 15.10.2013 року відхилив клопотання райдержадміністрації, посилаючись на п.39 Договору.
Листом від 07.09.2016 року №1398 управління Держгеокадастру у Добропільському районі Донецької області направленим на ім'я позивача, управління, розглянувши заяву позивача щодо визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки повідомило, що з посилань позивача, земельна ділянка займалась відповідачем з 11.05.2013 по 31.12.2015 року, з урахуванням приписів Земельного Кодексу України та Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», змісту терміну «самовільне зайняття земельних ділянок» для встановлення факту самовільного зайняття має бути фактичне використання земельної ділянки особою, якій вона не належить. Так як своєчасно не було встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки, відсутні підстави визначення розміру шкоди.
21 вересня 2016 року між відповідачем та Добропільською РДА було укладено додаткову угоду №1 до договору оренди землі від 11.09.2012 року, згідно якої, були внесені зміни до основного договору, зокрема, зменшена площа земельної ділянки, що передана в оренду відповідачу до 58,7958га., у тому числі 58,7958га. - рілля (невитребувані паї), тобто, площа була зменшена в тому числі на площу земельної ділянки 2,5622га., що належить позивачу.
Надаючи юридичну оцінку правовідносинам у справі суд керується наступними нормами законодавства, чинними на час існування правовідносин.
Відповідно до вимог ст.13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.
Згідно з ст.18 Закону України «Про оренду землі» (далі - Закон) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.
Статтею 20 Закону передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.
У частині 3 ст. 640 ЦК України визначено, що договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації.
Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Позивач звертаючись до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння помилково вважав, що відповідач уклавши договір оренди незаконно користується земельною ділянкою, власником якої він є на підставі свідоцтва про право власності. Відповідач користувався земельною ділянкою на підставі договору зареєстрованого у встановленому законом порядку і не визнаного судом недійсним, тобто, користувався землею на відповідній правовій підставі, яка не була скасована у встановленому законом порядку.
Окремо суд зауважує, що згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Між тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач бажає витребувати земельну ділянку з незаконного володіння відповідача, хоча, станом на 07.09.2016 року вказана ділянка ніким не зайнята, тобто, відсутнє порушене право яке підлягає захисту судом.
За відсутності факту незаконного користування земельною ділянкою позивача відсутні і підстави цивільної відповідальності відповідача (протиправність поведінки (дія чи бездіяльність); наявність майнової та (або) моральної шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою і заподіяною шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду) за таке використання.
Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, з підстав необґрунтованості.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Добропільське сортонасінницьке підприємство», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Добропільська районна державна адміністрація, про витребування майна із чужого незаконного володіння, стягнення матеріальної та моральної шкоди,- відмовити у повному обсязі.
Вступна та резолютивна частина рішення проголошені 22 листопада 2016 року.
Повний текст рішення суду виготовлено 28 листопада 2016 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Хоменко Д.Є.