Справа № 462/2834/15 Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю.
Провадження № 22-ц/783/6478/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів - Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

секретар Бохонко Е.Р.,

З участю:представника позивачки ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа-приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Заплотинська Олена Борисівна, про визнання договору купівлі-продажу будинковолодіння удаваним, визнання договору довічного утримання недійсним та скасування державної реєстрації права власності на майно,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено частково.

Визнано договір купівлі-продажу будинковолодіння АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, посвідчений 26.12.2011 року за реєстровим НОМЕР_1 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Заплотинською Оленою Борисівною - удаваним, вчиненим з метою приховання іншого правочину-договору довічного утримання.

Визнано договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 26.12.2011 року недійсним.

В задоволенні позову в частині вимог про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на будинковлодіння АДРЕСА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 365 грн.40 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення, суд не надав оцінки умовам договору купівлі-продажу, а саме тому що будинковлодіння продане за 200000 грн., які повністю сплачені покупцем до підписання договору. Заперчення однією з сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо -, відеозапису та іншими доказами та не може грунтуватися на свідченнях свідків, що судом першої інстанції не враховано. Стверджує, що висновок суду про відсутність доказів про передачу коштів є помилковим, оскільки доказом такої передачі є п.2 Договору, якому суд не надав належної правової оцінки. Вирішуючи спір та вважаючи доведеним вимоги позивачки, судом взято до уваги показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що їм невідомо, щоб відповідачка передавала кошти за будинковолодіння, однак дійшовши такого висовку, суд не врахував, що в даному випадку не допускаються показання свідків як засіб доказування факту вчинення правочину. Звертає увагу, що суд розглянув справу однобічно з наданням переваги свідкам позивачки не врахувавши пояснення відповідача, що вона мала намір купити будинок, що і зробила та умови договору купівлі-продажу. Щодо посилань суду на ст.751 ЦК України звертає увагу, що жодне додаткове матеріальне забезпечення з позивачкою не обговорювалось та не могло обговорюватись, оскільки між сторонами укладався саме договір купівлі-продажу, який надавався позивачці для вивчення неодноразово про що також зазначено в поясненнях приватного нотаріуса, які суд залишив поза увагою. Стверджує, що заявляючи позов з підстав визнання правочину удаваним позивач не довела спрямованості волі сторін на укладення удаваного правочину. Враховуючи наведене просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити за необгрунтованістю позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника відповідачки ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника позивачки ОСОБА_2, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Приписами статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу. В межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Матеріалами справи встановлено, що згідно посвідченого 26.12.2011 року приватним нотаріусом ЛМНО Заплотинською О.Б. договору купівлі-продажу ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_4 купила будинковолодіння АДРЕСА_1.

Згідно п.8 цього договору продавець залишає за собою право пожиттєвого проживання у відчужуваному будинковолодінні, а покупець дає на це свою беззаперечну згоду. (а.с.52).

Згідно Витягу ОКП ЛОБ «БТІ та ЕО» про державну реєстрацію прав № НОМЕР_2 за ОСОБА_4 12.01.2012 року зареєстроване право власності на будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1. ( а.с.54).

Про вчинену нотаріальну дію, а саме договір купівлі-продажу будинковолодіння по АДРЕСА_1 із покупцем ОСОБА_4 за ціною 200 000 грн., а не договір довічного утримання із ОСОБА_3 позивачка ОСОБА_5 дізналася із листа приватного нотаріуса ЛМНО Заплотинської О.Б. від 12.03.2015 року ( а.с.3).

Згідно статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона ( відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов»язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

За вимогами статті 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Підписавши у приватного нотаріуса договір, позивачка ОСОБА_5 була певна, що ОСОБА_3 із яким вона мала про це домовленість та якому вона довіряла, буде надавати їй фізичну та матеріальну допомогу в сумі 2 000 грн. щомісячно як це було домовлено між ними та на що останній погодився, пояснивши, що саме такий договір необхідно підписати. Позивачка ОСОБА_5 згідно її пояснень в суді першої інстанції, яким суд дав належну оцінку та згідно пояснень її представника ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції надалі продовжувала проживати у своїй кімнаті будинку, де ОСОБА_3 зробив санітарну побілку та легенький косметичний ремонт кімнати, надалі оплачувала свої кошти за комунальні послуги, в деяких непідсильних їй роботах, як косіння трави на подвір»ї та інше їй допомагав квартирант ОСОБА_10 Зазначала, що ОСОБА_3 разом з дружиною ОСОБА_10 після підписання договору часто навідувалися до неї, а з часом рідше і це її обурило. Обіцяних їй 2000 грн. в місяць жодного разу не давав ОСОБА_3, за куплені ним продукти вона повертала гроші. І лише тоді, коли у 2015 році при збільшенні оплат за комунальні послуги вона попросила ОСОБА_3 допомогти оформити субсидії на що він відповів, щоб нікому не повідомляти про договір, в протилежному випадку він її « вижене з хати», остання звернулася до приватного нотаріуса Заплотинської О.Б. із заявою надати їй копію договору, який вона підписала із ОСОБА_3 та отримала 12 березня 2015 року відповідь, що це був договір купівлі-продажу житлового будинку за 200 000 грн. із ОСОБА_4, а не з ОСОБА_3 Зрозуміла, що підписуючи договір, її волевиявлення було іншим. Одночасно пояснила, що жодних грошей від ОСОБА_3 не отримувала, такої домовленості не було, оскільки мала намір отримувати від останнього пожиттєво допомогу як одинока взамін на будинковолодіння після її смерті. Будь-яких домовленостей, намірів із його дочкою ОСОБА_4 не мала, оскільки остання молода студентка, а тому не могла покладати на неї надій і про це розмови не було.

Задовільняючи позовні вимоги позивачки ОСОБА_5, суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам у сукупності та прийшов до вірного висновку, що мав місце удаваний правочин.

За змістом статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

З приводу зазначеного дано роз»яснення у п.25 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_4, яка не була присутня при домовленості її батька із позивачкою ОСОБА_5 не спростовують висновків суду. Апелянтом не надано доказів, які б підтверджували передачу позивачці 200 000 грн. за придбання спірного житлового будинку. Суть апеляційної скарги зводиться до переоцінки доказів, однак суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Про укладення удаваного правочину свідчить лист п.ОСОБА_10 ( матері відповідачки) на ім»я позивачки ( а.с.95), у якому вона зазначає, що вони були не настільки уважними до позивачки, до її потреб та хочуть, щоб все налагодилося, щоб прийти до спільної думки і розпочали все спочатку, ставлячи в центр уваги її потреби ( тобто потреби позивачки, оскільки лист на її ім»я).

Відповідно до статті 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст. 213, 214 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в і д х и л и т и .

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 23 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сил из моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин