УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Гулька Б.І., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до малого підприємства «База відпочинку «Імпульс», ОСОБА_6, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області про визнання договору недійсним та застосування до нього наслідків недійсності, зобов'язання провести чергові збори засновників та включити до складу засновників за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із указаним вище позовом, посилаючись на те, що їм на підставі договорів дарування від 20 листопада 2010 року належить по 12,5% у статутному капіталі малого підприємства «База відпочинку «Імпульс» (далі - МП «База відпочинку «Імпульс») вартістю 48 559 грн.

Згідно із п.п. 2.1, 2.2 цих договорів право власності на частки у статутному капіталі переходить до позивачів з дня державної реєстрації змін до Статуту підприємства, що пов'язане із відчуженням частки.

Зазначали, що вони неодноразово письмово зверталися до підприємства з проханням зібрати загальні збори, розглянути питання про включення їх до складу учасників із внесенням відповідних змін до Статуту та реєстрації цих змін.

Однак МП «База відпочинку «Імпульс» не вчинило жодних дій, що перешкоджає позивачам у здійсненні їхніх законних прав на володіння, користування та розпорядження переданих їм на підставі договорів дарування відсотків у статутному капіталі підприємства.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до реєстраційної служби щодо внесення змін до Статуту відповідача на підставі договорів дарування.

На це звернення вони отримали відповідь від 3 лютого 2012 року № 266/40-34/645 про те, що зміни будуть проведені тоді, коли відповідач надасть усі необхідні документи.

Підприємство продало усе належне йому майно разом із тими відсотками, які були передані позивачам.

З вини керівництва МП «База відпочинку «Імпульс» вони не змогли отримати право власності на них.

На даний момент підприємство перебуває у стані припинення.

Крім того, позивачі, із урахуванням уточнень, просили визнати недійсним договір купівлі-продажу будівель та споруд від 12 жовтня 2012 року, укладений між МП «База відпочинку «Імпульс» та ОСОБА_6, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_6, зобов'язати МП «База відпочинку «Імпульс» провести чергові збори засновників та розглянути питання щодо включення їх до складу засновників підприємства.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 січня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, місцевий суд, із висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, вірно застосувавши положення ст. ст. 16, 182, 215, 216, 229, 346, 717, 723 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», оцінивши докази відповідно до ст. 212 ЦПК України, із дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із такими висновками.

З матеріалів справи вбачається, що 20 листопада 2010 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 укладено договір дарування частки у статутному капіталі МП «База відпочинку «Імпульс» (а.с. 11 т. 1).

Відповідно ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 2.1. договору дарування передбачено, що право власності на частку до обдаровуваної переходить з дня державної реєстрації змін до Статуту підприємства, що пов'язані із відчуженням частки у статутному капіталі підприємства за цим договором.

Така реєстрація не була здійснена, а тому позивачка не була допущена до участі в товаристві.

Про зазначене свідчить і протокол № 15 загальних зборів від 1 березня 2011 року (а.с. 111 т. 2), у яких приймав участь сам дарувальник.

Судом не встановлено порушення прав ОСОБА_5, як учасника товариства, при укладенні МП «База відпочинку «Імпульс» договору купівлі-продажу будівель та споруд від 12 жовтня 2012 року, оскільки вона не набула корпоративних прав.

Доводи касаційної скарги зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, порядку збирання та надання суду.

Проте згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги у цій частині також не можуть бути визнані як підстава для призначення справи до судового розгляду.

Оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про відмову у позові.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.І. Журавель
Судді:Б.І. Гулько
С.П. Штелик