Дата документу 04.03.2016 Справа № 554/5067/14-ц
Справа №554/5067/14-ц
Провадження №2/554/40/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2016 р. м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого-судді Чуванової А.М.

при секретарях: Ткаченко І.А., Юркіній Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 підприємства «Агенція нерухомості «Маклер» про захист прав споживача, визнання окремої умови договору недійсною, повернення незаконно набутих коштів, застосування наслідків нікчемних правочинів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач у квітні 2014 року звернувся до суду із вказаним позовом та з уточненими позовними вимогамидо ОСОБА_2, ОСОБА_3 підприємства «Агенція нерухомості «Маклер» про захист прав споживача, визнання окремої умови договору недійсною, повернення незаконно набутих коштів, застосування наслідків нікчемних правочинів. ОСОБА_1 просив визнати недійсною умову договору про надання інформаційно-консультаційних послуг від 30 березня 2010 року № 2015, укладеного між позивачем та ПП Агенція нерухомості «Маклер», а саме: п. 5.1 розділу 5 «Відповідальність сторін», викладену в наступній редакції: «Оплата послуг «Виконавця» в жодному разі не повертається», та стягнути з підприємства 4 788 гривень, сплачених ним за послуги, які йому не надавались жодним представником підприємства. Визнати недійсними договори про наміри щодо купівлі-продажу нерухомості №2015 від 30.03.2010 року, 16.04.2010 року, 11.05.2010 року, 13.05.2010 року, 25.05.2010 року; та стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача кошти в сумі 4000 доларів США, що за курсом 24,06, відповідно до службового розпорядження НБУ від 24.11.2015 року, складає 84222,67 гривень.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він, маючи намір придбати у власність квартиру, 30.03.2010 року звернувся до ПП «Агенція нерухомості «Маклер» та цього ж дня уклав договір №2015 про надання інформаційно-консультаційних послуг і в цей же день ОСОБА_2 запропонувала йому придбати квартиру АДРЕСА_1, вартістю 239400 гривень, яку вони оглянули та уклали з ОСОБА_2, як особою, яка діяла на підставі довіреності від імені продавця, договір про наміри щодо купівлі-продажу квартири, за яким він передав їй кошти в сумі 1 000,00 доларів США, що еквівалентно 7 980 гривень, а 02 квітня 2010 року підписав з підприємством акт приймання-передачі наданих послуг, за яким сплатив 4 788 гривень.

16 квітня, 11 травня, 13 та 25 травня 2010 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договори про наміри щодо купівлі-продажу цієї квартири, за якими він передав їй кошти, як завдаток, відповідно: 500 доларів США, 1000 доларів США, 1000 доларів США, 500 доларів США.

Однак, зі спливом строку продажу квартири 28.05.2010 року - договір купівлі-продажу укладено не було, передані ним грошові кошти на вимогу ОСОБА_2 повернуті частково, а саме : у вересні 2010 року 300 та 200 доларів США. Тому, вбачаючи в діях ОСОБА_2, яку він вважав працівником ПП «Агенція нерухомості «Маклер», ознаки шахрайства, він звернувся до органів внутрішніх справ, проте постановою слідчого СВ Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області від 26 березня 2013 року кримінальне провадження за ч. 1 ст. 190 КК України - закрито у зв'язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Позивач вважає, що дана позовна заява подана в межах загального строку позовної давності, оскільки 29.05.2013 року ОСОБА_1 звертався до Шишацького районного суду Полтавської області про стягнення боргу, а 19.07.2013 року з аналогічним позовом він звертався до Київського районного суду м.Полтави, та у вересні 2010 року ОСОБА_2 частково повернула гроші позивачу, що є підставами переривання строку позовної давності.

Отже, у зв'язку із невиконанням підприємством своїх зобов'язань за договором, ненаданням йому послуг щодо купівлі квартири, включенням у договір умов, які є несправедливими та порушують його права як споживача, а також укладенням відповідачкою договорів про наміри, які є нікчемними, оскільки не посвідчені нотаріально та укладені без відповідних повноважень, наданих власником квартири, ОСОБА_1 просив задовольнити позов.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 в судовому засіданні уточнений позов підтримала, просила його задовольнити повністю. Пояснила,зокрема, що позивач не знав, що ОСОБА_2 не працівник ПП; акт сдачі-прийому позивач не оскаржував, бо це не процесуальний документ; ПП взяло кошти, але послуг не надало.

Представник відповідача ОСОБА_3 підприємства «Агенція нерухомості «Маклер» ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнала, відповідач надав письмові заперечення та представник пояснила, що строки позовної давності сплили, переривання строків не було. ПП виконало всі умови договору, надало інформаційні послуги позивачу, 02.04.2010 року сторони підписали акт згідно умов договору.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, просила справу розглядати у її відсутність, надала письмові заперечення до суду, в яких вважає позовні вимоги до неї необґрунтованими, та просила застосувати строк позовної давності, оскільки позивач його пропустив.

Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 27.08.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду полтавської області від 17.12.2014 року, зазначений позов ОСОБА_1 було задоволено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.07.2015 року рішення районного суду та апеляційного суду скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 30 березня 2010 року між ОСОБА_1, як замовником, та ПП Агенція нерухомості «Маклер» в особі директора ОСОБА_6, як виконавцем, було укладено договір №2015 про надання інформаційно-консультаційних послуг з купівлі-продажу нерухомості (т.1 а.с.7-8).

ОСОБА_2, перебуваючи 30 березня 2010 року в приміщенні агентства, надала позивачу інформацію щодо об'єкта нерухомості, а саме: квартири АДРЕСА_1, вартістю 239400 гривень, власником якої представила ОСОБА_7, та організувала її огляд.

У цей же день між позивачем та ОСОБА_2, як продавцем, у простій письмовій формі укладено договір №2015 про наміри щодо купівлі-продажу цієї квартири, за яким позивач передав їй 1 000,00 доларів США, що еквівалентно 7 980 гривень, в якості завдатку (т.1 а.с.9-10).

При укладенні договору ОСОБА_2 виступала як «Продавець», діючи на підставі довіреності, виданої ОСОБА_7 (т.1 а.с.20), за якою вона була уповноважена на представництво його інтересів з питань отримання свідоцтва про право власності та технічного паспорта на цю квартиру.

02 квітня 2010 року між ПП Агенція нерухомості «Маклер» та позивачем підписано акт здачі-приймання наданих послуг за договором про надання інформаційно-консультаційних послуг, за яким позивач сплатив підприємству 4 788 гривень вартості наданих послуг (2 % від вартості об'єкта нерухомості - 239 400 гривень) (т.1 а.с.11).

16 квітня, 11 травня, 13 та 25 травня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договори про наміри щодо купівлі-продажу зазначеної квартири, за якими він передав їй кошти, як завдаток, відповідно: 500 доларів США, 1000 доларів США , 1000 доларів США, 500 доларів США.

Згідно зі статтею 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Згідно зі статтею 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

За загальним правилом ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 11, ч.1, 2 ст. 509 ЦК України, цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивiльнi права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено матеріалами справи, правовою підставою для передачі ОСОБА_1 коштів ПП «Агенція нерухомості «Маклер» були умови визначені п.4 Договору №2015 про надання інформаційно-консультаційних послуг на підставі підписаного сторонами акту здачі-приймання наданих послуг. Згідно акту здачі-приймання виконаних послуг від 02.04.2010 року виконавцем замовнику були фактично надані інформаційно-консультаційні послуги згідно договору №2015 від 30.03.2010 року, загальна вартість послуг складає 4788 гривень, позивач сплатив ці кошти, погоджуючись з тим, що йому надані відповідні послуги за договором, сторони претензій одна до одної не мають.

Таким чином, суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами, свідчать про укладення між ОСОБА_1 та ПП «Агенція нерухомості «Маклер» договору, за умовами якого відповідач зобов'язався надавити позивачу інформаційно-консультаційні послуги, а ОСОБА_1 оплатити виконавцеві зазначені послуги.

Умови договору, зокрема щодо обсягу надання послуг, розміру та порядку оплати послуг, сторони визначили у письмовому вигляді. Враховуючи, що договір про надання послуг підписаний сторонами, слід вважати, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору.

Договір був виконаний, позивач, підписуючи договір, погоджувався з усіма його умовами, не надав цим обставинам відповідної оцінки, з вимогою про подальше його виконання до підприємства не звертався, а тому відсутні підстави для повернення сплачених ним коштів.

Доводи позивача про те, що умова договору є несправедливою, бо позбавляє замовника права на повернення коштів у будь-якому випадку, обмежує його права, та ця умова договору про надання послуг має бути визнана недійсною, суд вважає необґрунтованими.

При цьому суд бере до уваги те, що з моменту укладення між сторонами Договору про надання послуг з 30.03.2010 року, підписання акту здачі-приймання виконаних послуг від 02.04.2010 року, позивач будь-яких претензій до підприємства не мав, і з будь-якими заявами чи пропозиціями до останнього щодо зміни умов укладеного між ними Договору чи його розірвання, не звертався, і лише у квітні 2014 року звернувся до суду.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для визнання недійсною умови укладеного між сторонами договору від 30.03.2010 року.

Що стосується заяви відповідача ПП «Агенція нерухомості «Маклер» про застосування строків позовної давності до позовних вимогдо підприємства, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (пункт 1), за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. (пункт 5).

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (пункт 3), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (пункт 4).

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України від 01.12.2004 N 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

З урахуванням наведеного, оскільки прав та охоронюваних законом інтересів позивача, про захист яких він просить у позові, відповідачем ПП «Агенція нерухомості «Маклер» не порушено, і суд відмовляє позивачу у позові в цій частині по суті в зв'язку з безпідставністю позовних вимог, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає.

Щодо вимог позивача до відповідача ОСОБА_2 суд приходить до наступного.

За змістом ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства, зокрема, є судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст.15 ЦК України захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 підставою для стягнення грошових коштів в сумі 4000 доларів США, переданих за договорами, зазначив ст.635 ЦК України; вказав, що ОСОБА_2, виступаючи в них як продавець, не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладення таких угод від імені продавця щодо вказаного в них обєкту нерухомості, і кошти передані в якості завдатку, є авансовим платежами та підлягають поверненню.

Згідно ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Ч.2 ст.215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Суд вважає, що у ОСОБА_2 були відсутні правові підстави на укладення письмових угод від імені власника квартири, договори є нікчемними, такими, що не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, тобто повернення сторін такого правочину у попередній стан. При застосуванні наслідків недійсності нікчемного правочину кошти, передані за ним, підлягають поверненню, як набуті без достатньої правової підстави.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 подала заяву про застосування позовної давності.

Суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила про позовну давність, оскільки про її застосування, відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України, відповідачем було заявлено до прийняття рішення у справі в суді першої інстанції.

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 14 квітня 2014 року, тобто з пропуском позовної давності.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Позивачем та його представником у суді не заявлено щодо визнання поважності причин пропуску строку позовної давності, зазначений строк представник позивача вважає не порушеним, так як позивач звертався до правоохоронних органів, судів, що свідчить про переривання строку позовної давності. Доводи щодо обрахування строку позовної давності для звернення з даним позовом до суду за таких обставин суд вважає необґрунтованими. При цьому, у вказаній інформації відсутні дані щодо відповідачки як фігуранта кримінальної справи або заявлення до неї цивільного позову у кримінальній справі. Позивач посилається на те, що строк позовної давності переривався, оскільки позивач звертався до суду з позовною заявою, яка ухвалами судів від 30.05.2013 року (т.2 а.с. 13) та 21.08.2013 року (т.2 а.с.14) була повернута позивачу.

Відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається у разі пред'явлення позову.

Виходячи з аналізу цієї статті переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову може мати місце у разі не будь-якого пред'явлення позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема ст.ст. 115, 119, 120 ЦПК України. У разі, якщо судом у прийнятті позовної заяви відмовлено або її повернуто, то перебіг позовної давності не переривається. Також, не перериває перебігу такого строку подача позову з недодержанням правил підсудності.

На думку суду, повернення позивачу позовної заяви у зв'язку з непідсудністю, не свідчить про переривання строку позовної давності, а лише могло стати підставою для оскарження зазначених ухвал або для вирішення питання про поновлення строку позовної давності.

Щодо доводів позивача про те, що позовна давність переривалась сплатою відповідачем у вересні 2010 року 300 та 200 доларів США, суд їх відхиляє, бо ця обставина не доведена належним доказом, а саме не надано документу за яким відбулась сплата коштів, по яким саме борговим угодам, та не свідчить про визнання відповідачем боргових зобовязань, що в силу ч.1 ст. 264 ЦК України могло б бути перериванням строку позовної давності.

Таким чином, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст.ст.3,15,10,11,60,212-215,218 ЦПК України, ст.ст.3,599,257,267,264,261 ЦК України,суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 підприємства «Агенція нерухомості «Маклер» про захист прав споживача, визнання окремої умови договору недійсною, повернення незаконно набутих коштів, застосування наслідків нікчемних правочинів відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.М.Чуванова