Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

22 лютого 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Зарицької Ю. Л. ,

при секретарі - Демченко Л. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення матеріальних збитків, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання договору, стягнення матеріальних збитків мотивуючи свої вимоги тим, що між позивачем та відповідачем 08.04.2015 р. було укладено договір купівлі-продажу №27/15, за яким відповідач зобов'язався поставити та передати у власність позивача товар згідно переліку, а саме: віконні конструкції Vekа на суму 7 638,75 грн. Відповідно до умов даного договору, відповідач повинен здійснити поставку товару за адресою позивача протягом 14 діб. Замовлення товару здійснюється за умови наявної 90% передоплати. Відвантаження товару здійснюється за умови наявної повної 100% оплати та підписання акту прийому-передачі товару. 16.04.2015 р. сторонами було затверджено зміни до договору, згідно х яким вартість договору складає 8 601,20 грн. На виконання умов договору, позивач сплатив відповідачу 08.04.2015 р. - 4 000,00 грн., 16.04.2015 р. - 3 000,00 грн., 21.04.2015 р. - 1 601,00 грн., а всього 8 601,00 грн. Оскільки відповідач своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором.

27.05.2015 р. між позивачем та відповідачем було підписано додаток № 1 до договору, про припинення дії договору. 27.05.2015 р. відповідач повернув позивачу частину коштів у розмірі 2 000,00 грн.

Станом на 15.10.2015 р. заборгованість відповідача перед позивачем складає 6 601,00 грн. На вказану суму позивач нараховує 3% річних та пеню у розмірі 3% вартості послуг за кожен день прострочення. Таким чином 3% річних за період з 28.05.2015 р. по 15.10.2015 р. складає за 141 день у розмірі 76,50 грн.

Розмір пені за період з 28.05.2015 р. по 15.10.2015 р., що складає 141 день з розрахунку суми боргу у розмірі 6 601,00 грн. * на річну розрахункову ставку 1 095,00% складає 27 922,23 грн.

Отже загальна сума заборгованості станом на 15.10.2015 р. складає 34 599,73 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також розірвати договір.

В судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву до суду про розгляд справи за її відсутності, а також вказала, що вимоги позову підтримує та не заперечує щодо винесення заочного рішення.

В судове засідання відповідач будучи належним чином повідомлений про дату та час судового засідання не з'явився. Причини неявки в судове засідання відповідача суду не відомі.

Суд вважає за можливе розглядати справу та ухвали рішення при заочному її розгляді за відсутності вищезазначених осіб, відповідно до вимог ст.ст. 158, 169, 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов частково доведений та підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 08.04.2015 р. було укладено договір купівлі-продажу №27/15, (а.с. 4).

У відповідності до п. 1 договору, відповідач зобов'язався поставити та передати у власність позивача товар згідно переліку, а саме: віконні конструкції Vekа на суму 7 638,75 грн.

Відповідно до умов даного договору, відповідач повинен здійснити поставку товару за адресою позивача протягом 14 діб.

Замовлення товару здійснюється за умови наявної 90% передоплати.

Відвантаження товару здійснюється за умови наявної повної 100% оплати та підписання акту прийому-передачі товару. 16.04.2015 р. сторонами було затверджено зміни до договору, згідноз яким вартість договору складає 8 601,20 грн.

На виконання умов договору, позивач сплатив відповідачу 08.04.2015 р. - 4 000,00 грн., 16.04.2015 р. - 3 000,00 грн., 21.04.2015 р. - 1 601,00 грн., а всього 8 601,00 грн., що підтверджено товарними чеками (а.с. 6 зворотній бік)

14.05.2015 р. позивач надав відповідачу заяву з проханням повернути внесену суму коштів, у зв'язку з тим, що умови договору не виконуються (а.с. 5).

27.05.2015 р. між позивачем та відповідачем було підписано додаток № 1 до договору, про припинення дії договору. 27.05.2015 р. відповідач повернув позивачу частину коштів у розмірі 2 000,00 грн. (а.с. 4 зворотній бік)

Станом на 15.10.2015 р. заборгованість відповідача перед позивачем складає 6 601,00 грн. На вказану суму позивач нараховує 3% річних та пеню у розмірі 3% вартості послуг за кожен день прострочення. Таким чином 3% річних за період з 28.05.2015 р. по 15.10.2015 р. складає за 141 день у розмірі 76,50 грн. Розмір пені за період з 28.05.2015 р. по 15.10.2015 р., що складає 141 день з розрахунку суми боргу у розмірі 6 601,00 грн. * на річну розрахункову ставку 1 095,00% складає 27 922,23 грн. Отже загальна сума заборгованості станом на 15.10.2015 р. складає 34 599,73 грн., що підтверджено відповідним розрахунком в позові.

Суд проаналізувавши зміст правовідносин, які виникли між сторонами приходить до висновку, що до них підлягають застосуванню загальні норми ЦК України, які визначають поняття зобов'язання та порядок його виконання, порядок укладення та виконання договорів. Статті 202, 203 ЦК України визначають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.ст. 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статті 526, 525 ЦК України визначають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З системного аналізу зазначених статей ЦК України з іншими його нормами можна зробити висновок, що на сторін договору покладається взаємний обов'язок з виконання взятих на себе зобов'язань належним чином, відповідно до погоджених умов в укладеному ними договорі, тобто кредитор має виконати належним чином взяті на себе свої зобов'язання, а боржник свої.

Згідно ст.ст. 626, 628, 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

27.05.2015 р. між позивачем та відповідачем було підписано додаток № 1 до договору, про припинення дії договору.

Факт підписання обома сторонами додатку №1 до договору №27/15 від 08.04.20105 р. останніми не спростований, а тому суд визнає зазначену обставину встановленою.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про розірвання договору купівлі-продажу №27/15 від 08.04.20105 р., оскільки сторони самостійно вже врегулювали дані правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вже зазначалося вище відповідачем було отримано визначене договором устаткування, погодженому в укладеному між ним та позивачем Договорі, в той же час судом встановлено, що останній свої зобов'язання за договором, які стосуються повернення коштів належним чином не виконав, не здійснював вчасно сплату зазначених платежів у зв'язку з чим в нього виникла заборгованість в загальному розмірі 34 599,73 грн. (з врахуванням пені, та 3% річних), що підтверджується наданим суду Розрахунком суми заборгованості за договором та додатками до нього, які суд визнає достовірними та правильними, оскільки вони не спростовані відповідачем, та приймає їх до уваги як належні та допустимі докази в розумінні що ст. 57-59 ЦПК України, які підтверджують факт виникнення заборгованості та її розмір.

Судом встановлено, що починаючи з 28.05.2015 р. і по день ухвалення рішення, відповідачем вищезазначена сума заборгованості в добровільному порядку погашена не була.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність наявності порушення права позивача у зобов'язанні, яке виникло між ним та відповідачем, у зв'язку з чим вважає його вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором доведеними.

Стаття 625 ЦК України визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 18 своєї Постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказав, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а у разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Отже законом чітко регламентовано стягнення пені за кожен день прострочення виконання зобов'язання, проте розмежовано суми, з яких необхідно вираховувати 3% пені (від загальної вартості послуги або у разі не визначення такої вартості - від загальної суми замовлення).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість посилань позивача про необхідність стягнення з відповідача суми заборгованості за Договором в розмірі 34 599,73 грн. із врахуванням пені 27 922,23 грн., а також трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 76,50 грн., у зв'язку з чим суд вважає зазначені вимоги позивача також доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а тому загальна сума заборгованості за договором з урахуванням пені за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, яка підлягає стягненню з відповідача складає 34 599,73 грн.

Крім того, згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статті 546, 548 ЦК України визначають, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Стаття одинадцята ЦПК України визначає, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 346 грн.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 16, 205, 207, 525, 526, 530, 546, 548, 549, 610, 611, 612, 625, 626, 628, 634, 638, 1048, 1049,1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 208, 209, 213-215, 217- 218, 223, 224, 226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення матеріальних збитків - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі - 6 601,00 грн., заборгованість по пені - 27 922,23 грн. та 35 річних у розмірі 76,50 грн., а всього - 34 599 (тридцять чотири тисячі п'ятсот дев'яносто дев'ять) гривень 73 копійки.

У задоволенні решти позовних вимог щодо розірвання договору - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у сумі 346 (триста сорок шість) гривень

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Ю. Л. Зарицька