Категорія: 19 Доповідач: Мудренко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Мудренко Л. І. ,

суддів - Русинчука М. М., Матвійчук Л. В.,

з участю:

секретаря - Губарик К. А.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Малого підприємства "Турія" про визнання недійсним договору про дольову участь (інвестування) у будівництві за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 січня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

01.10.2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до відповідачів про визнання недійсним договору про дольову участь (інвестування) у будівництві житла по АДРЕСА_1 Позов мотивовано тим, що 11.02.2013 року їй стало відомо про те, що 07.11.2002 року між відповідачем ОСОБА_2 та Малим підприємством "Турія" (скорочено - МП "Турія") було укладено договір про дольову участь (інвестування) у будівництві двокімнатної квартири площею 75 кв. м. на другому поверсі АДРЕСА_1 Вважає, що вказаний договір недійсний так як, дозвіл на виконання будівельних робіт видавався на її ім'я та на ім'я ОСОБА_5, а не на ім'я МП "Турія", з яким відповідач ОСОБА_2 уклала договір. Також вказує, що між нею, ОСОБА_6 та Луцькою міською радою було укладено довгостроковий договір оренди земельної ділянки на 25 років, що знаходиться під житловим будинком. Таким чином, відповідач ОСОБА_2 безпідставно зайняла квартиру АДРЕСА_1 На підставі викладеного, позивач просить визнати недійсним договір про дольову участь (інвестування) у будівництві житла по АДРЕСА_1, укладений між МП "Турія" та ОСОБА_2

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 січня 2016 року позов задоволено. Суд вирішив визнати недійсним договір про дольову участь (інвестування) у будівництві житла по АДРЕСА_1 укладений між Малим підприємством "Турія" та ОСОБА_2 Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу з підстав в ній наведених та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу відповідача не визнав та просив її відхилити.

Інші особи в судове засідання не з'явились.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову виходячи з наступного.

Судом першої інстанції із наявних у матеріалах справи письмових доказів встановлено, що 11 червня 2002 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було надано дозвіл на проведення будівельних робіт з будівництва двоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_1 відповідно до проектної документації, погодженої та зареєстрованої за № 276/523/3 від 30.05.2002 року Луцьким міським управлінням містобудування та архітектури (а.с. 3).

26.07.2002 року рішенням Луцької міської ради "Про внесення часткових змін в п. 2 рішення виконкому від 27.12.2001 № 729 "Про надання громадянам ОСОБА_5 та ОСОБА_4 земельної ділянки на умовах оренди для будівництва та обслуговування житлового будинку-офісу на АДРЕСА_1 було надано ОСОБА_5 та ОСОБА_4 земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0474 на умовах оренди терміном на 25 років для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с. 10).

06.09.2002 року між ОСОБА_5, ОСОБА_4 та Луцькою міською радою було укладено тристоронній договір оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1 в м. Луцьку площею 0,0474 га, на підставі вищевказаного рішення Луцької міської ради (а.с. 31).

Із копії рішення виконкому Луцької міської ради № 371 від 31.10.2005 року вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було дозволено провести коригування проектної документації будівництва двоквартирного житлового будинку на 6-квартирний та звершити його будівництво (а.с. 25).

07.11.2002 року між МП "Турія" та ОСОБА_2 було укладено договір про дольову участь (інвестування) у будівництві житла. Згідно умов Договору інвестування (пункти 1.1, 1.2, 1.4, 2.1) ОСОБА_2 як замовник зобов'язалася вносити грошові кошти, необхідні для придбання будівельних матеріалів та виконання будівельно-монтажних робіт з будівництва квартири № 6 в багатоквартирному житловому будинку; МП "Турія" зобов'язалося виконувати будівельні роботи, а по завершенню будівництва передати замовнику квартиру № 6 (а.с. 12-13).

Згідно Декларації № ВЛ 5, виданої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю 17.04.2012 року, будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 в м. Луцьку було закінчено 30.12.2008 року. Строк введення об'єкта в експлуатацію квітень 2012 року, вважається закінчений будівництвом об'єкта, готовий до експлуатації (а.с. 4-9). Відповідно до декларації відповідач МП "Турія" було генеральним підрядником вищевказаного будівництва.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та МП "Турія" не існувало домовленості про те, що останнє без згоди замовника будівництва має право укладати договори про інвестування будівництва з третіми особами як на об'єкт будівництва, так і на його результати.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції не погоджується суд апеляційної інстанції виходячи з наступного.

З матеріалів справи, встановлено, що земельна ділянка, на якій будувався 7-ми квартирний житловий будинок надана на умовах оренди ОСОБА_5 та ОСОБА_4, як і дозвіл на виконання будівельних робіт, а в Декларації про готовність об'єкта до експлуатації замовниками теж значаться вищевказані особи, тоді як відповідач МП "Турія" виступило генеральним підрядником і фактично було підрядником, який безпосередньо проводив будівництво будинку. Ця обставина стороною позивача не заперечувалась.

В суд апеляційної інстанції відповідачем надано копію договору підряду № 1 від 02 листопада 2002 року, укладеного між ОСОБА_5, ОСОБА_4 - замовник та МП "Турія" - підрядник, з п. 1.3. якого вбачається, що будівництво багатоквартирного житлового будинку здійснюється за рахунок коштів третіх осіб (інвесторів). З метою забезпечення фінансування будівництва підрядник має право залучати кошти третіх осіб (інвесторів) та укладати з ними договори про пайову участь в будівництві (а.с. 155).

Як показав свідок ОСОБА_7, бувший керівник МП "Турія", допитаний в суді апеляційної інстанції, на підставі вказаного договору і був укладений 07 листопада 2002 року договір про дольову участь (інвестування) у будівництві житла між МП "Турія" та ОСОБА_2 (а. с. 159-160).

Таким чином, між позивачем та МП "Турія" існувала домовленість про те, що МП "Турія" без згоди позивача має право укладати договори про інвестування будівництва з третіми особами як на об'єкт будівництва, так і на його результати.

Покликання представника позивача ОСОБА_1 на фіктивність договору підряду від 02 листопада 2002 року жодними належними та допустимими доказами не підтверджені.

Крім того, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 та Мале підприємство "Турія", про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловою квартирою шляхом звільнення даного приміщення встановлено, що будівництво житлового будинку проводилось за домовленістю між ОСОБА_1, який представляв інтереси ОСОБА_4 і ОСОБА_5, та МП "Турія" із залученням коштів інвесторів - майбутніх власників квартир, в тому числі і ОСОБА_2 (а.с. 37-41).

Відповідно до ч. 1. ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За ч. 1. ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У розглядуваному випадку позивачем та його представником не доведено в чому саме полягає порушення, невизнання або оспорювання прав позивача.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 309, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання недійсним договору про дольову участь (інвестування) у будівництві житла, укладеного між Малим підприємством "Турія" та ОСОБА_2 07 листопада 2002 року, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ впродовж двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: