Справа № 127/7304/16-ц Провадження № 22-ц/772/3004/2016Головуючий в суді першої інстанції Бар'як А. С.
Категорія 5Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 серпня 2016 року в цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання доходу спільною сумісною власністю подружжя, виділення майна в натурі, визнання права власності, стягнення коштів , -

встановила:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до міського суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_3, в якому з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя у рівних частках дохід ОСОБА_3 від здійснення підприємницької діяльності в сумі 819 528,00 грн.; визнати за ним право приватної власності на 1/2 частку зі складу доходу ОСОБА_3 від здійснення підприємницької діяльності в сумі 409 764,00 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на його користь 409 764,00 грн., а також судові витрати по справі. Вказав, що 04.10.1987 року вони з відповідачем уклали шлюб, а 24.02.2015 року відділом ДРАЦС Вінницького МУЮ було зареєстровано розірвання зазначеного шлюбу. 03.10.2007 року відповідач була зареєстрована як фізична особа-підприємець та від здійснення підприємницької діяльності отримувала дохід, який є об'єктом права спільної сумісної власності. ОСОБА_3 для здійснення підприємницької діяльності відкрила рахунки у банках, зокрема в ПАТ «КБ «ПриватБанк» та АТ «ОТП Банк», з яких була знята велика сума грошових коштів, що є об'єктом права спільної сумісної власності.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 серпня 2016 року в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання доходу спільною сумісною власністю подружжя, виділення майна в натурі, визнання права власності, стягнення коштів відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити: визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя у рівних частках дохід ОСОБА_3 від здійснення підприємницької діяльності в сумі 819 528,00 грн.; визнати за ним право приватної власності на 1/2 частку зі складу доходу ОСОБА_3 від здійснення підприємницької діяльності в сумі 409 764,00 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на його користь 409 764,00 грн., а також судові витрати по справі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неповного з'ясування обставин справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляції та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що 04.10.1987 року між ними укладено шлюб, а 24.02.2015 року відділом ДРАЦС Вінницького МУЮ було зареєстровано розірвання даного шлюбу.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру про фізичних осіб-підприємців, ОСОБА_3 здійснила державну реєстрацію як фізична особа-підприємець 03.10.2007 року (а.с.5).

З копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія В02 № 380572 вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа-підприємець 03.10.2007 року (а.с.66).

Згідно довідки № 5919/13-02 від 02.06.2016 року та копії довідки № 5851/02-78-13 від 26.05.2016, виданих Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, вбачається, що ФОП ОСОБА_3 рахується на податковому обліку у Вінницькій ОДПІ з 04.10.2007 року та перебуває на спрощеній системі оподаткування. Сума валового доходу згідно поданих декларацій за звітній (податковий) період наступна: з 01.01.2012 по 31.12.2012 - 284320,00 грн.; з 01.01.2013 по 31.12.2013 - 250888,00 грн.; з 01.01.2014 по 31.12.2014 - 630000,00 грн., де суми чистого доходу - не передбачено законодавством (а.с.33,51).

Копія договору на розміщення реклами від 16.05.2014 року, копії договорів суборенди нежитлового приміщення № 10/2013/ВДР від 15.04.2013 року та № 62/2014/ІДК від 01.10.2014 року, копії рахунків-фактури № МГ-0000688 від 18.06.2014 року, № МГ-0001458 від 16.12.2014 року, № МГ-0000938 від 12.08.2014 року, № МГ-0001194 від 23.10.2014 року, копії платіжних доручень № 92 від 04.09.2014 року та № 109 від 27.10.2014 року - вказують на те, що відповідач здійснювала необхідні витрати, пов'язані з веденням підприємницької діяльності (а.с.52-64).

Відповідно до роз'яснень, наданих в п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання, при цьому до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Як вбачається із наданих Верховним Судом України відповідних роз'яснень, при вирішенні даної категорії справ враховується не будь яке майно, в тому числі грошові кошти, - а лише те майно (кошти), які наявні, тобто реально існують в подружжя, або в третіх осіб, на момент розгляду справи.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності обчислення, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Отже сам по собі факт руху коштів в 2012 - 2014 роках на рахунках відповідача ОСОБА_3, відкритих у АТ «ОТП Банк» та ПАТ «ПриватБанк», які використовувались нею для здійснення підприємницької діяльності не може бути підставою для визнання таких коштів об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 в зв'язку з недоведеністю позовних вимог суд першої інстанції вірно виходив з того, що відомості про рух коштів на банківських рахунках ОСОБА_3 не можуть підтверджувати реальний розмір її доходу, який, до того ж, виходячи із відомостей, наданих Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, за вказаний період - зазначається сумою, що відображає валовий (загальна сума надходжень суб'єкта господарювання від усіх видів діяльності), а не чистий дохід відповідача від здійснення нею підприємницької діяльності, з огляду на те, що суду не було надано жодного доказу реального існування на момент розгляду даної справи грошових коштів в сумі, зазначеній позивачем, які, в розумінні ст. 60, ч. 2 ст. 61 СК України, - є об'єктом права спільної сумісної власності, що унеможливлює здійснити поділ таких грошових коштів.

Апелянт у додаткових поясненнях до апеляційної скарги посилається на банківські операції по рахунках номер 0714 у АТ «ОТП Банк» та номер 9754 у ПАТ «ПриватБанк» на загальну суму 183 094,05 грн. здійснені в 2012 - 2014 роках, які свідчить про те, ОСОБА_3 розпоряджалась доходом від підприємницької діяльності на власний розсуд, без згоди іншого з подружжя, при цьому звертає увагу на призначення цих коштів, а саме: безповоротна фінансова допомога, готівка отримана ОСОБА_3 через банкомат, за послуги, також і власні кошти відповідача, в тому числі станом на 13.12.2012 року на суму 16085,72 грн. так і на 07.06.2016 року на суму 2303,33 грн.

Твердження апелянта про те, що на його думку аналіз даних операцій по вказаних рахунках на загальну суму 183 094,05 грн. за відповідний період свідчить про те, що вказані кошти є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягають поділу у рівних частках по 91 547,02 грн., не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами в суді апеляційної інстанції і підлягають відхиленню, як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Позивач просить стягнути з відповідача кошти за період 2012 - 2014 роки, тобто за час коли сторони перебували у шлюбі та вели спільне господарство. Доказів того, що кошти отримані від підприємницької діяльності відповідач ОСОБА_3 використовувала не в інтересах сім'ї позивачем суду не надано.

На підставі викладеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про недоведеність у даній справі позивачем обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, що є його обов'язком відповідно до засад змагальності процесу згідно з ст. 10 ЦПК України.

Таким чином, суд першої інстанції повно і всебічно встановив обставини справи, правильно їх оцінив і дійшов до законного і обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 304, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Міхасішин І.В.

(підпис) Стадник І.М.

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.