Справа № 462/4154/14 Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю.
Провадження № 22-ц/783/2169/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В., Федоришина А.В.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства (ПАТ) «ОСОБА_3 Капітал» на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 4 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «ОСОБА_3 Капітал» про визнання договору недійсним, відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

1

Позивач звернулася з позовом, з врахуванням уточнених вимог, прийнятих судом, про визнання недійсним кредитного договору № GР-4666379 від 20 червня 2013 року та стягнення з відповідача 10 000 грн. моральної шкоди і 2 500 грн. витрат на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона жодних кредитних договорів, в тому числі оспорюваного договору з відповідачем не укладала і не підписувала. Однак у січні 2014 року по телефону представники відповідача їй повідомили про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором. З такими ж вимогами відповідач надіслав їй лист. Вона (позивач) повідомила банк, що не підписувала кредитний договір, на що отримала відповідь від 3 лютого 2014 року, що банк не має до неї жодних претензій і просить вибачення за незручності. Однак, в квітні 2014 року вона поштою отримала копію позову цього банку до неї про стягнення 26 545,71 грн. заборгованості за кредитним договором № GР-4666379 від 20 червня 2013 року, який скеровувався для розгляду до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. Нею було подано письмові заперечення проти такого позову, висновок експертизи, яким встановлено, що підписи на кредитному договорі виконані не нею, а іншою особою. 20 травня 2014 року третейським судом ухвалено рішення, яким позов банку задоволено і стягнуто з неї 26 545,71 грн. боргу. Зазначає, що на розгляді у суді перебуває кримінальне провадження про обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.357, ч.1 ст.358 КК України, в тому числі щодо факту укладення від її (позивача) імені оспорюваного кредитного договору. ОСОБА_5 визнала, що заволоділа її паспортом і підробила вказаний кредитний договір. Незважаючи на наведені обставини, відповідач надсилав їй листи, вимоги, звернувся до третейського суду, незаконно вимагав сплати заборгованості, чим заподіяв моральну шкоду, яку вона оцінює в 10 000 грн. Крім цього, вона змушена була звертатися за наданням правової допомоги, на що витратила 2 500 грн. Просить позов задовольнити.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 4 листопада 2015 року позов задоволено частково. Визнано недійсним оспорюваний кредитний договір № GР-4666379 від 20 червня 2013 року з моменту його укладення. Стягнуто з ПАТ «ОСОБА_3 Капітал» на користь ОСОБА_4 1 500 грн. на відшкодування моральної шкоди. В решті позову відмовлено. Стягнуто з відповідача в дохід держави 243,60 грн. судового збору.

Рішення суду в частині стягнення моральної шкоди оскаржив відповідач, посилаючись на те, що в цій частині рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно зясованих обставинах, які мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Просить скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення з банку 1 500 грн. моральної шкоди та в цій частині ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Зазначає, що позивачем не надано доказів завдання моральної шкоди та не вказано в чому саме полягають моральні страждання та якими саме неправомірними діями банку такі страждання були викликані.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що в січні 2014 року позивачем отримано лист ПАТ «ОСОБА_3 Капітал» від 14 січня 2014 року № 495 (а.с. 5) у якому її повідомлено про укладення 20 червня 2013 року з банком кредитного договору № GР-4666379, за умовами якого позивачеві надано кредит на споживчі цілі у розмірі 18 240 грн. строком до 21 червня 2015 року зі сплатою 18 % річних за користування кредитом. Повідомлено, що за даним договором обліковується прострочена заборгованість в сумі 23 663,57 грн., яку їй, як позичальнику, необхідно сплатити, а в іншому випадку ця заборгованість буде стягнута в судовому порядку чи в інший спосіб, передбачений законодавством. Також позивач отримувала телефонні дзвінки від працівників банку з вимогою погасити борг за кредитним договором. У відповідь позивач повідомила відповідача про те, що жодних договорів з ПАТ «ОСОБА_3 Капітал» вона не укладала і не підписувала, коштів в касі банку не отримувала (а.с. 6).

Листом № 05/436-1 від 7 лютого 2014 року банк повідомив позивача, що не має до неї жодних претензій і просить вибачення за створені незручності. ОСОБА_4 зверталася до Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області із заявою про вчинення злочину - укладення, шляхом обману від її імені, кредитного договору в ПАТ «ОСОБА_3 Капітал», на підставі якої були внесені відповідні відомості в ЄРДР за № 0000196 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України. В подальшому щодо вчинення таких дій, а також незаконного заволодіння її паспортом, оголошено підозру ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.357, ч.1 ст.358 КК України. Справа передана до суду (а.с. 8, 17-19, 27, 28).

Разом з тим у квітні 2014 року відповідач у цій справі звернувся до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовом до ОСОБА_4, про стягнення 26 545,71 грн. заборгованості за вказаним вище кредитним договором.

20 травня 2014 року Третейський суд ухвалив рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь банку вказаної суми боргу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець), зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Частиною 2 ст.207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочини - це усвідомлені, цілеспрямовані, вольові дії фізичних або юридичних осіб, спрямовані на досягнення певних правових наслідків.

Стаття 203 ЦК України формулює загальні вимоги до правочинів.

Відповідно до ст.215 цього Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України.

Волевиявлення учасника правочину повинне бути вільним та відповідати внутрішній вол (ч.3 ст.203 ЦК України).

Судом встановлено, що кредитний договір № GР-4666379 від 20 червня 2013 року позивачем не підписувався, що підтверджується висновком почеркознавчої експертизи № 6/264 від 28 квітня 2014 року, згідно з яким підписи від імені ОСОБА_4 в анкеті, заявах, оферті, кредитному договорі, графіку платежів та інших документах, які підписувалися при укладенні цього кредитного договору, виконані іншими особами.

На підставі аналізу наявних у справі доказів суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відсутність підписів позивача у кредитному договорі свідчить про відсутність сформульованої в ч.3 ст.203 ЦК України загальної вимоги до правочинів, а саме відсутність волі відповідача на укладення договору, що є підставою для визнання такого недійсним.

У цій частині рішення не оскаржується.

Суд першої інстанції вірно зазначив, посилаючись на ст. 23 і ст.1167 ЦК України, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів та у приниженні честі і гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року (із змінами і доповненнями) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Позивач звернулася з вимогою про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на ст. 1167 ЦК України, якою передбачені загальні підстави цивільно-правової відповідальності за завдану моральну шкоду в деліктних (позадоговірних) відносинах.

Згідно із зазначеною нормою обовязковими умовами такої відповідальності є наявність шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного звязку між шкодою і протиправною поведінкою та вина заподіювача шкоди.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спору про відшкодування шкоди обовязковому зясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, вказав, що непослідовність і неузгодженість позиції банку призвели до безпідставного вимагання від позивача повернення заборгованості по кредитному договору, звернення до суду, що є протиправною поведінкою відносно ОСОБА_4

На обґрунтування позовної вимоги про стягнення моральної шкоди позивач не надала належних та допустимих доказів. Задовольняючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції не зясував і не зазначив у рішенні: у чому полягає ця шкода; чим підтверджується факт її заподіяння; яких втрат немайнового характеру зазнала позивач; за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні; з чого позивач виходила, оцінюючи заподіяну йому моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. та з яких міркувань виходив суд, визначивши розмір шкоди в сумі 1 500 грн.; чим порушив норми матеріального та процесуального права; з чим погодитися не можна.

Колегія суддів прийшла до висновку, що позивач не довела наявності моральної шкоди, протиправності діяння відповідача, наявності причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також наявності вини останнього в заподіянні їй моральної шкоди. За таких обставин підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Відтак, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в частині стягнення моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

В частині розподілу судових витрат рішення суду не оскаржується і не переглядається.

Керуючись ст. 303, п. 1, п.2 ч.1 ст.307, ст. ст. 308, 309, 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Капітал» задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 4 листопада 2015 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Капітал» в користь ОСОБА_4 1 500 грн. на відшкодування моральної шкоди, - скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в позові.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскарженим у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: