ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2016 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді: Бутенка В.О.,

за участі секретаря: Литвиненко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 Транс», третя особа: ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди особі, яка потерпіла від злочину,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 Транс», третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди особі, яка потерпіла від злочину. Зокрема, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 23.11.2016 року позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 Транс» матеріальну шкоду в сумі 5057 грн. 29 коп. та 65 000 гривень моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 09 вересня 2013 року близько 17 год. 20 хв. ОСОБА_4, керуючи маршрутним автобусом «ПАЗ-32051» реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 Транс», за нормальних дорожніх умов та дорожньої обстановки, під час повороту на регульованому дозволяю чому руху транспортним засобам сигналом світлофора перехресті автодоріг, зі швидкістю близько 3 км/год., допустив наїзд на пішохода, а саме на ОСОБА_1, яка в свою чергу переходила проїжджу частину дороги на дозволяючи пішоходам сигнал світлофора в зоні дії підхідного переходу з права на ліво відносно руху автобуса. В позовній заяві позивач зазначила, що вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2014 року, що залишений без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 03 лютого 2015 року, було засуджено ОСОБА_4 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортним засобом. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців. За визначених у вироку обставин ОСОБА_4 вчинив вказаний злочин щодо позивача, заподіявши останній внаслідок порушення правил дорожнього руху тілесні ушкодження у вигляді перелому ребер зліва, лівобічного гемо пневмотораксу, лівобічного посттравматичного плевриту, перелому голівки лівої плечової кістки, множинних гематомів та саден тулуба та кінцівок, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію, які небезпечні для життя. Від завданих позивачеві тяжких тілесних ушкоджень вона тривалий час знаходилася на стаціонарному лікуванні у Фастівській центральній районній лікарні, після чого була переведена на амбулаторне лікування під наглядом лікаря травматолога. За час лікування вона витратила на придбання ліків та дослідження в діагностичному центрі власні кошти. Крім того, під час дорожньо-транспортної пригоди їй також було завдано матеріальну шкоду у звязку із пошкодженням одягу. Таким чином вважає, що завдана їй матеріальна шкода становить 5057 грн. 29 коп. Щодо моральної шкоди, то позивач посилається на те, що події, які відбулися завдали їй тяжкі моральні страждання і переживання. Зазначає, що розмір моральної шкоди визначити важко, але він має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести їй та її родині, що складає - 65000 грн., а саме це усі страждання, які їй довелося перенести, а це зокрема: ушкодження її здоров'я, порушення звичайного способу життя, нервовий розлад, страх та постійні головні болі, непередбачені витрати на її лікування, які введи в скрутне становище її сімю, що в свою чергу стало підставою для сварок та скандалів. Таким чином, вважає, що дана ситуація виникла незалежно від її волевиявлення, продовжується тривалий період, в перебігу якого обумовлює необхідність нераціональних затрат на переборювання наслідків проблеми, що виникла та призвела до негативних змін упорядкованого життєвого ритму. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2016 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 2473 грн. 14 коп. та моральну шкоду в сумі 10 000 грн. Однак, ОСОБА_4 не погодився з таким рішенням і звернувся до Апеляційного суду. Враховуючи те, що суд частково задовольнив її позов до ОСОБА_4, позивач вважає, що відповідач ТОВ «ОСОБА_3 Транс», як власник транспортного засобу, повинен відшкодувати їй матеріальну та моральну шкоду в повному обсязі.

У судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав викладених у ньому.

Представник відповідача «Фастів-Авто Транс» проти позову заперечував. Вважає, що позов є незаконним, безпідставним та необґрунтованим, оскільки позивач не надала суду необхідних належним та допустимих доказів, на підтвердження обставин, які зазначені в позові щодо матеріальної та моральної шкоди. Представник відповідача зазначив, що розміри збитків заявлених позивачем, не відповідають фактичним витратам під час лікування, вони не підтверджені належними та допустимими доказами у справі, тому вимога позивача про стягнення з відповідачів збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за обставин, що виникли в даних правовідносинах є зловживанням позивачем своїми правами з метою отримання безпідставної винагороди та збагачення за рахунок відповідачів. Щодо моральної шкоди, то представник вважає, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів, які підтвердили б її моральну шкоду та відповідно її розмір компенсації в сумі, яка становить 65000 грн., тому вважає, що в позові необхідно відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти позову. Вважають його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позовні вимоги до відповідача такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особі, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до приписів вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, на інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що 09 вересня 2013 року близько 17 год. 20 хв. ОСОБА_4, керуючи маршрутним автобусом «ПАЗ-32051» реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 Транс», за нормальних дорожніх умов та дорожньої обстановки, під час повороту на регульованому дозволяю чому рух транспортним засобам сигналом світлофора перехресті автодоріг, зі швидкістю близько 3 км/год., допустив наїзд на пішохода, а саме на ОСОБА_1, яка в свою чергу переходила проїжджу частину дороги на дозволяючи пішоходам сигнал світлофора в зоні дії підхідного переходу з права на ліво відносно руху автобуса.

Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2014 року, що залишений без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 03 лютого 2015 року, було засуджено ОСОБА_4 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортним засобом (а.с.5-7).

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, що мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому ребер зліва, лівобічного гемо пневмотораксу, лівобічного посттравматичного плевриту, перелому голівки лівої плечової кістки, множинних гематом та саден тулуба та кінцівок, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію, які небезпечні для життя, дана обставина досліджувалася та знайшла своє підтвердження у вироку Фастівського міськрайонного суду від 25 листопада 2014 року.

Через завдання позивачу тяжких тілесних ушкоджень, остання перебувала на стаціонарному лікуванні у Фастівській Центральній районній лікарні з діагнозом полі травма, закрита травма грудної клітки, множинні переломи ребер зліва, перелом голівки лівої плечової кістки, лівосторонній після травматичний плеврит, множинні гематоми та спадини тулуба та кінцівок. Після стаціонарного лікування позивач була переведена на амбулаторне лікування під наглядом лікаря травматолога.

У звязку із такими діагнозами позивач вважає, що вона зазнала та продовжує зазнавати значних фінансових витрат на лікування, придбання ліків та проведення медичних оглядів.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю на особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана ману фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної чи юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2016 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 2473 грн. 14 коп. та моральну шкоду в сумі 10 000 грн. (а.с. 9-10).

Однак, ОСОБА_4 не погодився з таким рішенням і звернувся до Апеляційного суду. Враховуючи те, що суд частково задовольнив її позов до ОСОБА_4, позивач вважає, що відповідач ТОВ «ОСОБА_3 Транс», як власник транспортного засобу, повинен відшкодувати їй матеріальну та моральну шкоду в повному обсязі, а саме: 5057 грн. 29 коп. матеріальної шкоди та моральну шкоду в сумі 65000 грн.

За таких обставин, з підрахунку судом сум коштів, витрачених на придбання ліків внаслідок лікування після отриманих ДТП травм, суд знаходить за можливе стягнути на користь позивача кошти матеріальної шкоди в розмірі 649, 40 грн.

Інші витрати позивача на придбання ліків стягненню з відповідача не підлягають, оскільки доказів тому, що їх придбання необхідно саме для лікування отриманих внаслідок ДТП травм суду надано не було.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, позивач не надала суду належних доказів, а саме призначення лікарем відповідних ліків, які потрібні були на лікування позивача після ДТП, а ті копії фіскальних чеків, що надала їх позивач, то з них не вбачається, що дані ліки були придбані позивачем на її лікування, саме після наслідків дорожньо-транспортної пригоди. Визначаючи суму заподіяної майнової шкоди, суд виходить з того, що позивач суду надала, а тому стягнення матеріальної шкоди у визначеному позивачем розмірі в сумі 5057 грн. 29 коп. задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 65000 грн. 00 коп., суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав. Частина 2 вказаної статті передбачає, що моральна шкода, крім іншого полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди, визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставною для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Положеннями ст. 1167 ЦК України передбачено що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. (ч.1).

У ч. 2 статті, зокрема, визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч.2).

Згідно ч. 1 ст. 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана каліцтвом, або іншим ушкодженням здоровя, може бути відшкодована одноразово, або шляхом здійснення щомісячних платежів.

В Постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, а саме в п.3 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушені права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку із незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушені нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

З огляду на п. 9 даної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що у звязку з отриманням тілесних ушкоджень позивач тривалий час знаходилася на стаціонарному та амбулаторному лікуванні. На даний час вона продовжує своє лікування.

За таких обставин, враховуючи обставини справи, характер отриманих позивачем тілесних ушкоджень, що завдало їй не тільки фізичних, а й моральних страждань, тривалість лікування у звязку з чим, що в результаті отриманих травм, у позивачки фактично були порушені нормальні життєві звязки через неможливість продовження активного громадського життя, виходячи із засад розумності та виваженості, а також враховуючи обєм моральних та фізичних зусиль необхідних позивачу для відновлення порушених прав, суд вважає обґрунтованим визначити розмір моральної шкоди завданої позивачу у звязку з ушкодженням її здоровя у розмірі 40 000 грн.

Керуючись ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1168, 1172, 1187 ЦК України, ст. ст. 27, 28, 29, 30, 57, 59, 60, 61, 212-215, 218 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 Транс», третя особа: ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди особі, яка потерпіла від злочину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 Транс» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 649 (шістсот сорок девять) грн. 40 (сорок) коп.

Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 Транс» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 40 (сорок тисяч) грн.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.О. Бутенко