Справа № 369/5076/16-ц
Провадження № 2/369/2528/16
РІШЕННЯ

Іменем України

28 жовтня 2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Усатова Д.Д.

за участю секретаря Кузьменко П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Астаф»єва ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2016 року позивач звернувся до відповідача з позовом, посилаючись на те, що 12 червня 2014 року рішенням №4/166 Гореницькоі сільскої ради Києво- Святошинського району Київської області йому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0, 0884 га для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель запасу сільської ради, на підставі власноручно написаної ним заяви.

Також, рішенням Гореницької сільської ради від 03 червня 2015 року №5/68 був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність Астаф»єва В.Є. для ведення особистого селянського господарства в с. Гореничі. Дозволи були отриманні на юридично обґрунтованих підставах, керуючись ст. ст. 12, 19, 116, 118, 121, 122, 186-1 Земельного кодексу України, ЗУ «Про землеустрій», ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні».

28 квітня 2016 року Державна інспекція сільського господарства в Київській області, розглянувши лист Києво- Святошинської місцевої прокуратури Київської області від 11.02.2016 № 2427 за зверненням Гореницької сільскої ради Києво- Святошинського району Київської області, щодо можливого порушення вимог земельного законодавства на території Гореницької сільскої ради Києво- Святошинського району Київської області, склала клопотання з питань дотримання вимог земельного законодавства (реєстраційний номер 04-11/10), яким встановила порушення ст. ст. 22,38,39 Земельного кодексу України, ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. ст. 17,20,21 Закону України «Про основи містобудування» при затверженні проектів землеустрою та передачі у приватну власність земельних ділянок на території Гореницької сільскої ради Києво- Святошинського району Київської області відповідним громадянам України, зазначеним вище по тексту, враховуючи мене, Астаф»єва ОСОБА_1. Державна інспекція зобов'язала скасувати або привести у відповідність із законодавством рішення про затвердження зазначених проектів землеустрою та про передачу земельних ділянок у власність.

5 травня 2016 року Гореницька сільська рада розглянула клопотання Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 28.04.2016 р. за № 04-11/10 з питань дотримання вимог земельного законодавства, прийнявши рішення за № 4.

Відповідно до рішення, сільська рада вирішила запропонувати громадянам у строк до 19.05.2016 року добровільно відмовитися від прав, наданих на земельні ділянки відповідними рішеннями Гореницької сільської ради.

Вказує, що при розгляді клопотання Державної інспекції на X сесії Гореницької сільської ради, сільський голова ОСОБА_2, своїми діями та словами завдав шкоди його гідності, честі та діловій репутації, а саме негативно висловившись публічно, у присутності представників ЗМІ, наступною цитатою «всі ці ділянки незаконно були, я так розумію навіть за певною змовою певних осіб, яких я вам назвав...», а також «самовільно прийняли відповідні рішення...».

Зазначає, що подібними діями відповідач охарактеризував його як особу, що з легкістю порушує закон, та не має високих моральних цінностей. Вищевказана характеристика призвела відповідний емоційний ефект у публіки, що виразилося в негативній реакції при повторному згадуванні імені позивача, а саме приблизно на 14-й хвилині 29 секунді другого відео явно чути певний гул з боку публіки.

Посилаючи на вищевикладене та норми закону, остаточно просив суд: визнати недостовірною інформацію відносно Астаф»єва ОСОБА_1, поширену на X сесії Гореницької сільскої ради, сільським головою ОСОБА_2, а саме: «всі ці ділянки незаконно були, я так розумію навіть за певною змовою певних осіб, яких я Вам назвав...», а також «самовільно прийняли відповідні рішення...». Зобов'язати ОСОБА_2 на наступній сесії від набрання рішенням у даній справі законної сили, публічно вибачитися перед позивачем та спростувати інформацію, вказану у попередньому пункті, шляхом публічного виступу, тобто таким шляхом, яким дана інформація була поширена, а саме заявивши наступне: «Я, діючий сільський голова Гореницької сільскої ради, ОСОБА_2, спростовую інформацію, що була мною озвучена на X сесії Гореницької сільскої ради VI скликання, а саме те, що за змовою групи осіб, конкретно ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, були самовільно прийняті рішення стосовно земельних ділянок в селі Гореничі. Дана інформація була поширена мною безпідставно, тобто не маючи ніяких доказів, тому ії слід вважати такою, що не відповідає дійсності».

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, з підстав викладених в запереченнях приєднаних до матеріалів справи. Просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, свідків, вивчивши матеріали справи в позові відмовляє з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 4, 6, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв'язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації.

Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Як встановлено в судовому засіданні, що 12 червня 2014 року рішенням №4/166 Гореницькоі сільської ради Києво- Святошинського району Київської області йому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтованою площею 0, 0884 га для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель запасу сільської ради, на підставі власноручно написаної ним заяви.

5 травня 2016 року Гореницька сільська рада розглянула клопотання Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 28.04.2016 р. за № 04-11/10 з питань дотримання вимог земельного законодавства, прийнявши рішення за № 4. Відповідно до рішення, сільська рада вирішила запропонувати громадянам у строк до 19.05.2016 року добровільно відмовитися від прав, наданих на земельні ділянки відповідними рішеннями Гореницької сільської ради.

Позивач зазначає, що при розгляді клопотання Державної інспекції на X сесії Гореницької сільської ради, сільський голова ОСОБА_2, своїми діями та словами завдав шкоди його гідності, честі та діловій репутації, а саме негативно висловившись публічно, у присутності представників ЗМІ, наступною цитатою «всі ці ділянки незаконно були, я так розумію навіть за певною змовою певних осіб, яких я Вам назвав...», а також «самовільно прийняли відповідні рішення...».

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Згідно ч. 1 ст. 200 ЦК України та ст. 1 ЗУ «Про інформацію» інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до абз. 2 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.01.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Згідно ч. 1 ст. 200 ЦК України та ст. 1 ЗУ «Про інформацію» інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до абз. 2 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.01.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Так, в судовому засіданні позивач зазначив, що неправомірні висловлювання відповідача негативно впливає на його ділову репутацію, принижує честі та гідність.

Відповідно до абз. 1 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.01.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в)поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

В рішенні Європейського суду з праву людини у справі «Фельдек проти Словаччини» від 12 липня 2001 р. зазначено: «Суд розрізняє фактичні повідомлення та оціночні судження. Вимогу щодо доведення істинності оціночного судження неможливо дотримати, така вимога порушує свободу вираження поглядів, яка є основною частиною права, гарантованого ст. 10 Конвенції з прав людини».

Аналізуючи вищевикладене, судом встановлено, що зазначені висловлювання не мотивовані цілеспрямованими діями з метою приниження честі, гідності чи ділової репутації позивача і не можуть бути розцінені як недостовірна інформація, яка б принижувала його честь, гідність та ділову репутацію, оскільки вона не містить твердження про порушення позивачами законодавства чи моральних принципів і лише надає можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації щодо вказаних обставин. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, з огляду на викладене суд приходить до висновку, що позивачем не доведені фактичні обставини справи, на які він посилається на підставі своїх вимог, а тому розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати не підлагають стягненню з відповідача.

Відповідно до ст. 34 Конституції України, ст.ст. 1, 5 ЗУ «Про інформацію», ст.ст.200, 277, 297, 299 ЦК України, п. 15 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.01.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», керуючись ст. 3, 4, 10, 11, 15, 59, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Д.Д.Усатов