Справа № 367/1587/15 Головуючий у І інстанції Оладько С.І.
Провадження № 22-ц/780/3694/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 22 06.10.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

06 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кедр ОСОБА_2" на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 червня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кедр ОСОБА_2" до ОСОБА_3 про зобов'язання повернути передане за договором майно,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ТОВ «Кедр ОСОБА_2» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, у якому просило стягнути з відповідача 8 тис. грн. штрафу згідно з п. 8.4.3. договору оренди обладнання, укладеного між сторонами у справі 10 грудня 2010 року, 10 тис. грн штрафу, згідно з п. 8.5, 8.6 вказаного вище договору, 487 грн. 20 коп. судового збору, а також просив суд зобовязати відповідача повернути ТОВ «Кедр ОСОБА_2» передану за договором кавомашину Optima Milano, заводський номер 05091, в кількості 1 шт. вартістю 5 тис. грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 10 грудня 2010 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір оренди, за яким воно передало відповідачеві в строкове оплатне користування дві каво машини, терміном на 12 місяців. 21 грудня 2011 року ОСОБА_3 повернув одну кавомашину, однак іншу кавомашину - Optima Milano, заводський номер 05091, повернуто не було.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 10 червня 2015 року в позові відмовлено з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

В апеляційному порядку ТОВ «Кедр ОСОБА_2» було оскаржено рішення суду першої інстанції лише в частині відмови в позові про зобовязання відповідача повернути спірну кавомашину позивачеві з посиланням на порушення місцевим судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 17 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про повернення спірної кавоварки скасовано і ухвалено нове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 13 квітня 2016 року вищевказане рішення апеляційного суду у частині задоволення вимог товариства про зобовязання повернути передане за договором майно було скасовано, а справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Однак зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення у повній мірі не відповідає.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та пятої ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Разом з тим, згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторін у спорі. Зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відмовляючи в позові в частині вимог ТОВ «Кедр ОСОБА_4» до ОСОБА_3 про повернення спірної кавомашини, суд першої інстанції виходив з того, що термін дії вказаного вище договору між сторонами у справі закінчився 10 грудня 2011 року. За умовами п. 7.1 договору оренди відповідач мав повернути отримане за договором майно протягом 3 днів, і саме з того моменту має обчислюватися строк позовної давності. Позивач звернувся до суду з позовом у 2015 році, пропустивши трирічний термін позовної давності, а відповідач наполягав на застосуванні наслідків спливу такого строку, тому суд відмовив у позові з підстав, передбачених ст. ст. 257, 267 ЦК України, за пропуском строку позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Кедр ОСОБА_2» та ОСОБА_3 було укладено договір оренди обладнання № 121 Д від 10 грудня 2010 року (а. с. 5-6).

Згідно договору, позивач надав в тимчасове платне користування, а відповідач прийняв за актом прийому-передачі обладнання: кавомашину Piazza заводський номер 11908, в кількості 1 шт. за ціною 3000 грн. та кавомашину Optima Milano заводський номер 05091, в кількості 1 шт. за ціною 5 000 грн. із терміном оренди до 10 грудня 2011 року (а. с. 7).

Разом з тим, запис про передачу кавомашини Optima Milano у п. 2 цього акту дописано позивачем іншим чорнилом, про що також зазначав відповідач, який також категорично заперечував отримання ним в оренду від ТОВ «Кедр ОСОБА_4» спірної кавомашини.

У квітні 2012 року позивачем було направлено ОСОБА_3 повідомлення, а якому вимагав повернути обладнання ТОВ «Кедр ОСОБА_2», сплатити орендну плату та штраф за затримку повернення майна (а. с. 9).

Однак, жодних належних доказів отримання відповідачем цієї вимоги позивачем надано не було.

Так, ТОВ «Кедр ОСОБА_2», як на підставу позову, посилається на невиконання наймачем умов договору та розірвання договору в односторонньому порядку наймодавцем про що було направлено повідомлення ОСОБА_3

Відповідно до ст. 782 ЦК України, наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Відповідно до ст. 783 ЦПК України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо: наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Виходячи з вищевикладеного, одностороннє розірвання позивачем договору найму обладнання відбулося без дотримання вимог закону, оскільки відбулося з порушенням спеціальних норм матеріального права, які регулюють даний порядок, зокрема ст. ст. 782, 783 ЦК України, що також впливає на обґрунтування позовних вимог щодо витребування майна на користь позивача.

Відповідно до вимог ст. ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» позивач мав надати первинні документи на підтвердження перебування у його власності (на балансі) спірної кавомашини Optima Milano, заводський номер 05091, однак позивачем таких доказів ні при подачі позову, ні на письмовий запит апеляційного суду надано не було (а. с. 187).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не взяв до уваги тієї обставини, що договір найму обладнання, який був укладений між сторонами, на вимогу наймодавця може вважатися розірваним лише з моменту отримання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від цього договору, на підтвердження чого позивачем не було надано жодного доказу, тому укладений між сторонами договір не можна вважати розірваним у розумінні ст. 782 ЦК України, через що висновок місцевого суду про відмову у позові з підстав пропуску позивачем строку позовної давності є безпідставним та необґрунтованим.

Оскільки, ТОВ «Кедр ОСОБА_2», як позивач, всупереч вимог ст. ст. 27, 60 ЦПК України, не надало жодних належних і допустимих доказів на підтвердження наявності у нього на час укладання договору оренди та передачі спірної кавомашини права власності (перебування на балансі) на неї та беззаперечних доказів факту її передачі відповідачеві, то колегія суддів вважає необхідним рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «Кедр ОСОБА_2», взв»язку з його недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 209, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кедр ОСОБА_2" задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: