Номер провадження: 22-ц/785/5545/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Кравця Ю.І., Фальчука В.П.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 червня 2016 року,

встановила:

У жовтні 2013 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 11.03.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0 (відповідно до додаткової угоди номер був змінений на № 1), згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 302000,00 дол. США з розрахунку 9,00 % річних на строк з 11.03.2008 року по 12.03.2029 року.

03 лютого 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода до кредитного договору щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації, згідно якої змінюється схема погашення та кінцевий термін повернення кредиту на 11 березня 2038 року.

Згідно договорів поруки, укладених 11 березня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 і ОСОБА_4, останні на добровільних засадах взяли на себе зобов'язання відповідати по зобов'язанням ОСОБА_2

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором ПАТ «УкрСиббанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок передачі від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до позивача переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

У звязку з несвоєчасним поверненням кредитних коштів та не сплати відсотків за користування кредитними коштами, виникла заборгованість в розмірі 3637221,04 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку та вирішити питання судових витрат.

Останнім рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06 червня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» було відмовлено.

Вказане судове рішення оскаржує в апеляційному порядку ПАТ «Дельта Банк». В скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позову. В обґрунтування скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

ПАТ «Дельта Банк» повторно в судове засідання не зявилося. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялося належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 11 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0 (відповідно до додаткової угоди від 03 лютого 2009 при здійсненні погашення заборгованості за кредитом сторонами використовується додатковий реєстраційний номер договору - 1) за умовами якого остання отримала кредит в розмірі 302000 доларів США з розрахунку 9 % річних на строк з 11 березня 2008 року по 12 березня 2029 року.

03 лютого 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода до кредитного договору щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації, згідно якої змінюється схема погашення та кінцевий термін повернення кредиту на 11 березня 2038 року.

Пунктом 1.2.2 кредитного договору зазначено, що позичальник у будь-якому випадку зобовязаний повернути банку кредит у повному обсязі не пізніше 12.03.2029 року (згідно додаткової угоди № 3 від 03.02.2009 року кінцевий термін повернення кредиту змінено до 11.03.2038 року), якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, у тому числі до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 12 кредитного договору.

Згідно п. 4.1 кредитного договору відповідачка зобов'язалась використати кредит на зазначені у договорі цілі, повернути кредит та сплатити проценти, комісії та інші платежі в порядку та терміни, встановлені договором.

Відповідно до п.п. 5.3, 5.4. кредитного договору банк має право вимагати від позичальника всієї наданої суми кредиту та сплати процентів за кредит у разі порушення позичальником умов кредитного договору. У випадку непогашення кредиту та/або процентів у терміни, передбачені договором, банк має право видавати наказ про примусову оплату боргу за цим договором.

Згідно п. 5.5 кредитного договору, у випадку не сплати позичальником чергового ануїтетного платежу в установлений цим договором день, сплати ануїтетного платежу більше ніж на один місяць, та/або порушення інших умов договору та/або у випадку порушення позичальником та/або заставодавцем та/або поручителем та/або гарантом умов укладеного з банком договору щодо надання забезпечення виконання зобовязань позичальника за цим договором, банк має право вимагати достроково повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку встановленому розділом 12 цього Договору.

Пункт 12.1 кредитного договору зазначає, що згідно до ст. ст. 525, 611 ЦК України, сторони погодили, що у випаду настання обставин передбачених у п.п. 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 8.4., 10.2., 10.14. цього договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) вважати термін повернення кредиту таким що настав на 32 (тридцять другий) календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку не отримання позичальником вищезазначеного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це належного повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку з інших причин протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 41 календарний день з дати направлення позичальнику такого повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку.

Отже, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення.

Згідно договору поруки № 186154 від 11 березня 2008 року та додаткової угоди до нього від 03 лютого 2009 року, укладених між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_3 та договору поруки № 186152 від 11 березня 2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_4, останні на добровільних засадах беруть на себе зобов'язання перед АКІБ «УкрСиббанк» відповідати по зобов'язанням ОСОБА_2, які виникають з умов вищезазначеного кредитного договору.

Як вбачається з п.п. 1.3, 1.4 зазначеного договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в тому числі, за повернення основної суми боргу, процентів, за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, сплату пені і інших штрафних санкцій, передбачених в кредитному договорі, відповідальність поручителя і позичальника є солідарною.

Згідно статуту ПАТ «УкрСиббанк» рішенням загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінив своє найменування на ПАТ «УкрСиббанк», яке виступає правонаступником по всіх правах та зобов'язаннях АКІБ «УкрСиббанк».

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ПАТ «УкрСиббанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок передачі від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до позивача переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Тобто, відповідно до зазначеного договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами позивач набув права вимоги по вищезазначеному кредитному договору.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Банк виконав свої зобов'язання щодо надання відповідачу ОСОБА_2 кредитних коштів.

В судовому засіданні оглядалася кредитна справа за вказаним кредитним договором та було установлено, що листом № 38-2/31-29-13/3082 від 24.04.2009 року, адресованого на імя ОСОБА_2, ПАТ «УкрСиббанк», керуючись п. 5.5, п. 12.1 кредитного договору повідомив, що вважає термін дострокового повернення кредиту таким що настав та вимагає достроково виконати зобовязання за зазначеним кредитним договором, а саме повернути весь отриманий кредит та сплатити нараховані відсотки та погасити заборгованість з нарахованих штрафних санкцій. 28 квітня 2009 року зазначений лист було вручено ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги про те, що зазначений лист ОСОБА_2 не направлявся є необґрунтованими, оскільки відповідно до п. 9.4 постанови НБУ № 279 від 06.07.2000 року «Про затвердження Положення про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банка», яка діяла на час спірних правовідносин, оригінал зазначеного листа ПАТ «УкрСиббанк» міститься в кредитній справі, копія знаходиться безпосередньо у ОСОБА_2

Належних доказів які б спростовували встановлені обставини ПАТ «Дельта Банк» до суду не надано.

Таким чином, всупереч твердженню апеляційної скарги, з урахуванням положень п.п. 1.2.2, 5.5., 12.1 кредитного договору, листа № 38-2/31-29-13/3082 від 24.04.2009 року, яким ПАТ «УкрСиббанк» змінив графік повернення кредиту, встановивши нову кінцеву дату повернення кредиту - 30.05.2009 року, датою повернення кредиту є 32 календарний день з дати одержання (28.04.2009 року) позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку.

Отже, з 01.06.2009 року почав відлік строку позовної давності (саме з цієї дати у банку виникло право на позов, тобто можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд), щодо повернення заборгованості за кредитним договором та договорами поруки.

Відповідачами у справі заявлено про застосування позовної давності до позовних вимог банку.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника.

У відповідності до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до приписів статті 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Кредитним договором не встановлено строку позовної давності, отже до зазначених правовідносин застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у 3 роки.

Таким чином, строк позовної давності, в межах якого позивач мав звернутися до суду за захистом свого порушеного права збіг 01.06.2012 року (з 01.06.2009 року по 01.06.2012 року).

Проте позивач звернувся з зазначеним позовом лише 28.10.2013 року, тобто після спливу строку позовної давності.

Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У справі, яка переглядається, встановлено, що відповідачі до ухвалення судового рішення звернулися до суду із заявою про сплив позовної давності і застосування наслідків її спливу.

Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязань боржником.

Стаття 554 ЦК України передбачає, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до п. 3.1 Розділу 3 «Строк дії Договору і порядок його припинення» договору поруки № 186154 від 11.03.2008 року та договору поруки № 186152 від 11.03.2008, цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором (кредитним договором).

Тим самим, зазначені договори поруки не містять чітко визначеного строку на який їх укладено, отже зазначений строк не встановлено.

Враховуючи, що «УкрСиббанк» листом № 38-2/31-29-13/3082 від 24.04.2009 року, який отриманий ОСОБА_2 28.04.2009 року особисто, змінив графік повернення кредиту, встановивши нову кінцеву дату повернення кредиту (встановивши дату дострокового повернення - 30.05.2009 року).

Тобто 30.05.2009 року є днем настання строку виконання основного зобов'язання (кредитного договору) в розумінні ч. 4 ст. 559 ЦК України, від якого починає відлік шестимісячний строк для предявлення кредитором (банком) вимог до поручителів, отже вимоги до поручителів (ОСОБА_4 та ОСОБА_3І.) повинні були бути предявленими у строк до 01.12.2009 року.

Отже, в силу приписів ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука передбачена договором поруки № 186154 від 11.03.2008 року та договором поруки № 186152 від 11.03.2008 припинилася з 01.12.2009 року (6 місяців від дати 30.05.2009 року).

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови ПАТ «Дельта Банк» у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_5

ОСОБА_6