Справа № 219/9579/15-ц
Провадження № 2/219/350/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.02.2016 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області

складі: головуючої судді Воробйової І.В.

при секретарі Бібік Н.М.

позивачка ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Корнєйчук С.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Артемівську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю працівника, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю працівника, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, і в судовому засіданні, підтримавши свої позовні вимоги, зазначила те, що її мати, ОСОБА_4, померла ІНФОРМАЦІЯ_1. В період з 12.03.1990року по 18.07.2011 року мати працювала в ПАТ « Часівоярський вогнетривкий комбінат» на робочих професіях, в тому числі шихтовиком. Тривала праця в шкідливих умовах викликала у неї професійне захворювання силікоз. Згідно з висновком експертної комісії комунального закладу «Донецька обласна клінічна лікарня профзахворювань» ОСОБА_4 було встановлено діагноз - коніотуберкульоз, силікоз, вузлова форма 1/1 Р/Р ВДГБ (06.04р) верхніх часток (інфільтритивний) деструкція. Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання, який було складено Артемівською міжрайонною санітарно-епідеміологічною станцією 06.10.2005 р., наявне у ОСОБА_4 професійне захворювання виникло в зв'язку із роботою в умовах, які не відповідають санітарно - гігієнічним вимогам внаслідок недосконалістю технології, механізмів та неефективності роботи систем вентиляції і визнано те, що на підприємстві порушується законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, тобто з порушенням підприємством вимог ст. 153 КЗпП України в частині створення на робочих місцях належних, безпечних і нешкідливих умов праці відповідно до вимог нормативних актів з охорони праці. Відповідно до довідки відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Артемівську Донецької області від 20.02.2013р., ОСОБА_4 перебувала на обліку у відділенні фонду з 24.11.2005р. по дату смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно висновків МСЕК ОСОБА_4 спочатку було встановлено 60% на третя група інвалідності, в подальшому 70% втрати профпрацездатності та друга група інвалідності. Згідно довідки МСЕК від 20.06.2013р. смерть ОСОБА_4 пов'язана з професійним захворюванням коніотуберкульоз та було встановлено причинний зв'язок смерті матері позивачки з установленим їй за життя професійним захворюванням. Внаслідок смерті матері позивачці завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що вона втратила матір, яку дуже любила. Тривалий час вона перебуває у напруженому психічному стані, адже залишилася без підтримку у житті. ЇЇ моральні переживання з приводу смерті матері, не заважаючи на достатньо тривалий строк з дня її смерті, тривають до теперішнього часу З вини відповідача, які порушували норми з безпеки праці та не забезпечили безпечні умови роботи, позивачу була спричинена моральна шкода, а саме втрати матері. У зв'язку з цим змінився образ і якість життя позивача, що завдає їй моральних страждань. Тому просить стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування шкоди у зв'язку зі смертю матері суму у розмірі 150000 грн.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивачки у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» у судовому засіданні заперечувавала проти позову та просив відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Підтвердила те, що позивач дійсно тривалий час перебував у трудових відносинах з відповідачем, при цьому працювала у шкідливих умовах роботи. Зауважила те, що мати позивачки під час укладання трудового договору була проінформована про умови праці та про наявність на її робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, можливі наслідки їх впливу на здоров'я на про її права на пільги і компенсацію за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору. Під час роботи мати позивачки користувалась відповідними правами та отримувала всі пільги і компенсації, як працівник підприємства, як працівник, зайнятий на робочому місці з важкими та шкідливими умовами праці. Зазначила, що шкідливість виробничого пилу обумовлена його здатність тю викликати професійні захворювання легень і мати позивачки свідомо працювала на шкідливому виробництві для отримання відповідної заробітної плати, пільгової пенсії, додаткової відпустки та інших пільг,передбачених законодавством. Вважають, що позивачка не довела в судовому засіданні того, що їй внаслідок смерті матері було завдано моральних страждань.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1, виданим відділом РАЦС у м.Стаханов Луганської області 01.10.1986р.

Судом встановлено те, що ОСОБА_4, з 12.03.1990 року по 18.07.2011року працювала в ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на робочих професіях. Тривала праця в умовах впливу шкідливих факторів викликала у ОСОБА_4 професійне захворювання.

ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 12.02.2013р. Часівоярською міською радою м.Артемівська Донецької області.

Відповідно до пункту 15 акта розслідування професійного захворювання від 06.10.2005 року причиною виникнення професійного захворювання ОСОБА_4 було визнано її працю у шкідливих умовах.

Згідно висновку акту розслідування хронічного професійного захворювання від 06.10.2005р. ОСОБА_4 було встановлено діагноз: «Коніотуберкульоз, силікоз, вузлова форма 1/1 Р/Р ВДГБ (06.04р) верхніх часток (інфільтритивний) деструкція «-М «-« К» резистентність «0», гістологія «0», категорія «1», кагорта «2» (04) другого ступеню - захворювання професійне».

Як вбачається з довідки відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Артемівську Донецької області від 20.02.2013р., ОСОБА_4 перебувала на обліку у відділенні фонду з 24.11.2005р. по дату смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно виписки з акту огляду міжрайонної фтизіатричної МСЕК м.Донецька від 24.01.2013р. ОСОБА_4 отримувала щомісячні страхові виплати як інвалід по професійному захворюванню 2 групи.

Згідно висновків МСЕК ОСОБА_4 спочатку було встановлено 60%, а потім 70% втрати профпрацездатності; третя та потім друга група інвалідності.

Згідно довідки МСЕК серії 10 ААА № 000079 від 20.06.2013р. смерть ОСОБА_4 пов'язана з професійним захворюванням коніотуберкульоз.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи виникає у зв'язку з настанням певних подій: каліцтва, ушкодження здоров'я або смерті фізичної особи.

Отже, право члена сім'ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю особи, спричиненою професійним захворюванням, виникає з настання юридичного факту смерті та за наявності професійного захворювання і причинного зв'язку між смертю і професійним захворюванням, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім'ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких ч. 2 вказаної статті покладено на власника або уповноважений орган.

Частиною 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоди, завдану їхнім працівником під час виконання ними своїх трудових обов'язків.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою,я яка завдала, за наявності її вини.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У правовому висновку Верховного Суду України у справі № 6-208цс14 зазначено, що якщо виробнича травма сталася до 1 січня 2004 року (набрання чинності ЦК України), а смерть фізичної особи настала після зазначеної дати, то за наявності причинного зв'язку з виробничою травмою до правовідносин про відшкодування моральної шкоди членам сім'ї померлого застосовуються положення статті 1168 ЦК України.

Відповідно до пунктів 1, 4 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Згідно статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи виникає у зв'язку з настанням певних подій: каліцтва, ушкодження здоров'я або смерті фізичної особи. Отже, право члена сім'ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю особи, спричиненню професійним захворюванням, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності професійного захворювання і причинного зв'язку між смертю і професійним захворюванням, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім'ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Згідно до вимог ч.2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 Кодексу законів про працю України передбачено відшкодування власником або уповноваженими ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Таким чином, моральну шкоду, спричинену позивачу, повинен відшкодувати роботодавець, оскільки шкода здоров'ю завдана при виконанні матір'ю позивача трудових обов'язків, про що свідчить акт розслідування хронічного професійного захворювання, висновок МСЕК та інші документи, які є в справі.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди та необхідність стягнення моральної шкоди з підприємства - відповідача.

Слід зазначити те, що дійсно, на час встановлення позивачеві стійкої втрати професійної працездатності обов'язок по сплаті страхової виплати, у відповідності до вимог ст.ст.21,28,34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності » у редакції, чинній на час встановлення позивачеві стійкої втрати професійної працездатності, обов'язок по сплаті страхової виплати за моральну шкоду, спричинену внаслідок професійного захворювання покладався на Фонд, однак з 01.01.2015 року набрав чинності Закону України «Про внесенні змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», яким було внесено зміни до вказаного закону Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»., а саме вказаний закон викладено в новій редакції з назвою»Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Згідно із ч.8 ст.36 вказаного Закону, відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від асу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу Законів про працю України. З огляду на зазначену вище норму Закону, законодавець визначився у питанні щодо виду страхових виплат та зазначив, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою незалежно від часу настання страхового випадку проте це не позбавляє вказаних осіб права на отримання такого відшкодування відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

При вирішенні даного спору суд керується ст. 10 ЦПК України у відповідності з вимогами якої цивільне судочинство здійснюється на засадах загальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на як вона посилається як на підставу своїх вимога бо заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданий відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що позивачка є донькою померлої, тому вона має право на відшкодування моральної шкоди.

Розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Згідно роз'яснень, наданих у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» (з подальшими змінами), відповідно до яких розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров"я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Також розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Внаслідок смерті матері, а отже єдиної надії на підтримку у житті, позивачці спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку зі смертю рідної людини, що призводить до порушення її звичайного способу життя та вимагає від неї додаткових зусиль для його організації.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд керується тим, що позивачка зазнала душевних страждань у зв'язку зі смертю матері, що втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню; позивачка позбавлена можливості матеріальної та моральної підтримки матері у подальшому своєму житті; відновити попередній стан життя позивачки неможливо, За таких обставин, беручи до уваги конкретні обставини по справі, інтенсивність і довго тривалість фізичних і психічних страждань позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, принципи розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, беручи до уваги конкретні обставини по справі, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та тривалість, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, наслідків, що наступили, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача грошовий еквівалент завданої моральної шкоди у сумі 20000 грн., що є достатньою сатисфакцією за ушкодження здоров'я внаслідок трудового каліцтва, в іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнявся від сплати судових витрат, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст. 5, 10, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. 173 КЗпП України, ст.ст. 23, 1167, 1168, ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1- задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю працівника, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків в сумі 20000 грн., в іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на користь держави судові витрати в сумі 551,20 грн.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Воробйова