Ухвала

іменем україни

18 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом прокурора Ружинського району Житомирської області в інтересах Ружинської районної ради Житомирської області до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Ружинська районна адміністрація, Ружинський районний сектор управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Житомирській області, Державна реєстраційна служба Ружинського районного управління юстиції Житомирської області, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна, за касаційною скаргою заступника прокурора Житомирської області на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 14 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року прокурор Ружинського району Житомирської області в інтересах Ружинської районної ради Житомирської області звернувся до суду із указаним позовом до ОСОБА_3, в обґрунтування якого зазначав, що на підставі рішення сесії Ружинської районної ради 29 грудня 2003 року Державним комунальним підприємством Бердичівським міським бюро технічної інвентаризації (далі - ДКП Бердичівське МБТІ) Ружинському комунальному підприємству по обслуговуванню житлово-комунального господарства (далі - Ружинське КП по обслуговуванню ЖКГ) видано свідоцтво право власності на нежиле приміщення - кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 140,8 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач вказував, що частина даного приміщення, а саме: 50 кв. м, є спорудою протирадіаційного укриття, яку введено в експлуатацію 01 жовтня 1981 року.

26 березня 2004 року між Ружинським КП по обслуговуванню ЖКГ в особі арбітражного керуючого ОСОБА_4, який діяв на підставі постанови господарського суду Житомирської області від 03 листопада 2003 року, та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення - кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 140,8 кв. м, що розташоване по АДРЕСА_1.

На підставі зазначеного договору 22 квітня 2004 року ОСОБА_3 зареєстрував своє право власності на вказане приміщення в ДКП Бердичівському МБТІ.

Посилаючись на те, що оспорюваний договір купівлі-продажу укладений у порушення вимог п. 1 ст. 203 ЦК України, Законів України «Про цивільну оборону України», «Про правові засади цивільного захисту», «Про приватизацію державного майна», оскільки даний об'єкт нерухомості, який є захисною спорудою цивільної оборони, не може знаходитися у приватній власності, просив суд визнати договір купівлі-продажу недійсним в частині продажу 50 кв. м нежилого приміщення, скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та визнати за державою в особі Ружинської районної ради Житомирської області право власності на частину нерухомого майна - протирадіаційне укриття площею 50 кв. м, що розташоване по АДРЕСА_1.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 14 грудня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заступник прокурора Житомирської області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем вказаного нежилого приміщення, оскільки позивачем не надано доказів того, що на час його придбання покупець був повідомлений про існування у придбаному приміщенні протирадіаційного укриття.

При цьому суд не взяв до уваги паспорт протирадіаційного укриття від 14 січня 1982 року, оскільки за своєю формою та змістом він не відповідає паспорту сховища (протирадіаційного укриття), форма та зміст якого визначені в додатку 1 до Інструкції щодо утримання захисних споруд цивільної оборони у мирний час, затвердженої наказом т.в.о. Міністра з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 09 жовтня 2006 року № 653, а також облікову картку протирадіаційного укриття від 29 січня 1982 року, яка не відповідає обліковій картці сховища, протирадіаційного укриття, форма та зміст якої визначені в додатку 5 до Методичних рекомендацій щодо проведення технічної інвентаризації захисних споруд цивільної оборони (цивільного захисту), затверджених наказом МНС України від 10 червня 2009 року № 390.

Також суд зазначив, що позивачем не надано доказів на підтвердження розташування протирадіаційного укриття саме в приміщенні кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», оскільки в технічному паспорті на цей об'єкт приміщень зазначеної площі немає.

З такими висновками погодився і суд апеляційної інстанції.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що постановою господарського суду Житомирської області від 03 листопада 2003 року Ружинське КП по обслуговуванню ЖКГ було визнано банкрутом, призначено арбітражним керуючим ОСОБА_4

На підставі договору купівлі-продажу від 26 березня 2004 року, укладеного з Ружинським КП по обслуговуванню ЖКГ, в особі арбітражного керуючого ОСОБА_4, ОСОБА_3 придбав нежиле приміщення - кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 140,8 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно із ч. 4 ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного майна» (у редакції від 11 березня 2004 року) відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.

Відповідно до п. «в» ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» (у редакції від 11 березня 2004 року) приватизації не підлягають об'єкти, що мають загальнодержавне значення, у тому числі захисні споруди цивільної оборони.

Згідно з п. 2 Порядку використання захисних споруд цивільного захисту (цивільної оборони) для господарських, культурних та побутових потреб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2009 року № 253 (далі − Порядок), протирадіаційним укриттям визнається негерметична захисна споруда, яка забезпечує захист людей від негативного впливу іонізуючого випромінювання у разі радіоактивного забруднення місцевості.

Відповідно до ч. 3 п. 25 Порядку, у разі приватизації (корпоратизації) державних підприємств захисні споруди виключаються з переліку майна підприємства, що підлягає приватизації (корпоратизації), і передаються в установленому порядку його правонаступникові на відповідальне зберігання.

Згідно з рішенням Житомирського обласного виконавчого комітету від 22 лютого 1992 року № 30 Ружинське КП по обслуговуванню ЖКГ перебувало у комунальній власності Ружинської районної ради народних депутатів та було створене на базі Ружинського комбінату комунальних господарств.

Як вбачається з матеріалів справи, приміщення площею 50 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, є протирадіаційним укриттям, яке належить Ружинському КП по обслуговуванню ЖКГ, про що свідчать облікова картка від 19 січня 1982 року та паспорт протирадіаційного укриття від 14 січня 1982 року (том 1, а. с. 20, 21).

Ухвалюючи судові рішення, суди на зазначене уваги не звернули, не врахували, що згідно із Законом України «Про приватизацію державного майна» захисні споруди не підлягають відчуженню, та дійшли передчасного висновку про те, що вказане нежитлове приміщення було включено до ліквідаційної маси на законних підставах.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Житомирської області задовольнити частково.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 14 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська