ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

іменем України

23 листопада 2016 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого: судді Лященка О.В.

при секретарі: Баранюк О.В.

з участю заявника: ОСОБА_1

представника ДВС: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції щодо арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 в інтересах боржника ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

В скарзі покликається на ту обставину, що 17 жовтня 2016 року йому стало відомо, що державними виконавцями відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції у Волинській області, а саме, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було винесено ряд постанов про арешт майна божника та оголошення заборони на його відчуження в межах виконавчих провадженнь № 34133805, 35460868, 39505356, 39504829, 41620497, 41621429, 43065360, 43063739, 45165017, 45164561, 47270509, 47270886, 49393485, 49394542, 52300981.

Стягувачами, відповідно до зазначених постанов, є ПАТ ОСОБА_7 «Надра», ПАТ комерційний банк «ПриватБанк», ПАТ «Державний ощадний банк України».

На підставі п.1 вказаних постанов, державний виконавець наклав арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_3

Вважає, що вказані вище постанови державних виконавців ВДВС Володимир-Волинського МРУЮ у Волинській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесені з грубим порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та інших актів законодавства, які регулюють питання випадків, підстав та умов накладання арешту на майно під час примусового виконання виконавчого документу, а тому такі постанови державного виконавця є незаконними та підлягають скасуванню, і є такими, що порушують права його довірителя та його інтереси, як заявника, на вільне володіння користування та розпорядження своїм майном.

ОСОБА_3 не знав про існування будь-яких судових рішень та виконавчих листів про стягнення з нього будь-яких грошових коштів у якості виконання певних боргових зобов'язань. ОСОБА_3 випадково дізнався про накладення на його майно ряду арештів у приватного нотаріуса при оформленні на своє ім'я певного нерухомого майна.

Крім того, валова частина вищевказаних постанов підлягає закриттю, оскільки у ОСОБА_3 відсутні боргові зобов'язання по них або по закінченню строків для виконання виконавчого провадження.

Скаржник жодного разу не отримав повідомлення про відкриття виконавчих проваджень і не знав про їх існування, хоча з 2008 року не змінював місце реєстрації за місцем проживання та не змінював місце проживання.

Державний виконавець ВДВС, наклавши арешт на все майно, що належить божнику, попередньо не надав можливість визначити йому на яке майно необхідно в першу чергу звертати стягнення, що свідчить про вчинення державним виконавцем дій, які порушують вимоги ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, 03 серпня 2011 року Володимир-Волинський міський суд виніс ухвалу відповідно до якої обмежив ОСОБА_3 право виїзду за кордон до виконання ним зобовязань по обєднаному виконавчому провадженні № 25531718. В дане об'єднане виконавче провадження входить ряд виконавчих проваджень, які зазначені вище.

Підставою для винесення такої ухвали стало подання державного виконавця відділу ДВС Володимир-Волинського МРУЮ.

ОСОБА_3 періодично виконує свої боргові зобов'язання по наявним у нього боргам. Тобто він не є злісним неплатником. За певний період часу він виконав свої боргові зобов'язання перед ПАТ КБ «ПриватБанк», хоча заборона на відчуження майна й досі не знята, але саме виконавче провадження є закритим.

Тому, накладення державним виконавцем арешту на все майно, яка значно перевищує заборгованість за суму боргу, є неправомірним, а винесення відповідної постанови про арешт майна та оголошення заборони на її відчуження суперечить вимогам ч.2 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження», якою чітко передбачено, що арешт може бути накладено лише в межах суми стягнення.

Щодо боргових зобов 'язань перед ПАТ КБ «Надра» та ПАТ «Державний ощадний банк України», то у даному випадку немає необхідності у описі та накладанні арешту на особисте нерухоме та рухоме майно скаржника оскільки ОСОБА_3 сплачує свої боргові зобовязання систематично, так як у нього є постійна робота і виконавці за необхідності можуть проводити відрахування в користь стягувача із заробітної плати.

За таких обставин арешт його майна є безпідставним і не має законного обґрунтування.

До 17 жовтня 2016 року він та ОСОБА_3 не знали про існування оскаржуваних постанови, оскільки вони виносилась без участі ОСОБА_3, його ніхто до відома не ставив і жодного разу він не отримував будь-яких повідомлень поштою щодо винесення оскаржуваних постанов, також ніде не розписувався щодо їх отримання та ознайомлення, а тому вважає що строк для їх оскарження ним не пропущено.

Просить поновити строк оскарження постанов про арешт майна божника та оголошення заборони на його відчуження в межах виконавчих проваджень визнати неправомірними та скасувати постанови: № ВП 34133805 від 22.08.2012 року, винесену державним виконавцем ВДВС Володимир-Волинського МРУЮ у Волинській області Дячук С.Ю., № ВП 35460868 від 29.11.2012 року, винесену державним виконавцем ВДВС Володимир-Волинського МРУЮ ОСОБА_5, №№ ВП 39505356 та ВП 39504829 від 30.08.2013 року, винесені державним виконавцем ВДВС Володимир-Волинського МРУЮ ОСОБА_6, №№ ВП 41620497 та ВП 41621429 від 23.01.2014 року, винесені державним виконавцем ВДВС Володимир-Волинського МРУЮ у Волинській області Бичук Л.С, №№ ВП 43065360 та ВП 43063739 від 24.04.2014 року, винесені державним виконавцем ВДВС Володимир-Волинського МРУЮ у Волинській області Бичук Л.С., №№ ВП 45165017 та ВП 45164561 від 23.10.2014 року, винесені державним виконавцем ВДВС Володимир-Волинського МРУЮ у Волинській області Бичук Л.С., ВП 47270509 та ВП 47270886 від 20.04.2015 року, винесені державним виконавцем ВДВС Володимир-Волинського МРУЮ ОСОБА_6, №№ ВП 49393485 та ВП 49394542 від 20 листопада 2015 року, винесені державним виконавцем ВДВС Володимир-Волинського МРУЮ у Волинській області Бичук Л.С., № ВП 52300981 від 22.09.2016 року, винесену державним виконавцем ВДВС Володимир-Волинського МРУЮ у Волинській області Бичук Л.С.

В судовому засіданні під час розгляду справи особа, яка подала скаргу, представник боржника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 скаргу підтримав та просить її задовольнити з підстав, викладених у ній. Додатково суду пояснив, що боргові зобов»язання ОСОБА_3 перед ПАТ «Державний ощадний банк» виконав повністю і виконавче провадження закрите, про що подав суду відповідні докази.

Представник відділу ДВС Володимир-Волинського МРУЮ ОСОБА_6 скаргу не визнала, хоча підтвердила повне виконання зобов»язань боржника перед ПАТ КБ «ПриватБанк» до подання скарги та перед ПАТ «Державний ощадний банк» після звернення боржника до суду з даною скаргою.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що дана скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що державними виконавцями ВДВС Володимир-Волинського МРУЮ у Волинській області, а саме, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було винесено ряд постанов про арешт майна божника та оголошення заборони на його відчуження в межах виконавчих провадженнь № 34133805, 35460868, 39505356, 39504829, 41620497. 41621429, 43065360, 43063739, 45165017, 45164561, 47270509, 47270886, 49393485, 49394542, 52300981, стягувачами, відповідно до зазначених постанов, є ПАТ ОСОБА_7 «Надра», ПАТ комерційний банк «ПриватБанк», ПАТ «Державний ощадний банк України». На підставі п.1 вказаних постанов, державний виконавець наклав арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_3 Дана обставина стверджується копіями вказаних постанов, про які боржнику стало відомо 17 жовтня 2016 року, а тому він не пропустив встановлений законом строк для звернення до суду з даною скаргою.

Як вбачається з пояснень державного виконавця, постанов про закінчення виконавчого провадження, боргові зобов»язання ОСОБА_3 перед ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» та ПАТ «Державний ощадний банк України» виконав в повному обсязі.

За загальним правилом, що передбачене ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на дату накладення арешту майна боржника, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У відповідності до ч.1 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» в тій же редакції, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження», арешт застосовується для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації.

В той час, ч. 7 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації проводиться у строк, встановлений державним виконавцем, але не раніше, ніж через пять днів після накладання арешту.

При таких обставинах, з наведених вище норм Закону України «Про виконавче провадження» випливає, що у випадку відмови боржника здійснити або ж здійснювати виплату заборгованості за виконавчим листом чи сплати періодичних платежів, обовязок виконання якого випливає з виконавчого документу, державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, шляхом накладання арешту, вилучення його в боржника та здійснити його реалізацію з метою виконання виконавчого документу.

За таких умов, державний виконавець накладає арешт на майно виключно з метою його подальшої обовязкової реалізації для виконання виконавчого документу, що випливає із мети та завдання виконавчого провадження.

Судом не встановлено, що державний виконавець наклавши арешт на майно боржника, мав на меті реалізовувати його, оскільки не вчинено будь-яких дій, які б свідчили про наміри державного виконавця реалізувати дане майно, а лише наклав його з метою забезпечення виконання виконавчих документів.

Як випливає з положення ч. 7 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець після накладання арешту майна зобовязаний встановити строк вилучення та наступної передачі на реалізацію арештованого майна, чого і не було здійснено державним виконавцем.

Таким чином, актами законодавства України не передбачено та не надано державному виконавцю повноважень накладати арешт на майно з метою забезпечення виконання виконавчого документу, тобто безстрокового його збереження шляхом заборони його відчуження, оскільки це суперечить загальним засадам та завданням здійснення виконавчого провадження та положенню ст. ст. 50, 55 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції що діяла на час вчинення оскаржуваних дій, якими чітко передбачено, що арешт накладається виключно з метою збереження майна для його вилучення та подальшої реалізації, а тому державний виконавець зобовязаний був встановити строк такого вилучення та подальшої його реалізації, який тісно пов'язаний з постановою про арешт майна та перебіг такого строку починається з моменту її винесення.

Суд також враховує, що значна частина вищевказаних постанов підлягає закриттю, оскільки у ОСОБА_3 відсутні боргові зобов'язання по них або по закінченню строків для виконання виконавчого провадження.

Крім того, ч.2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

В той час, як передбачено ч.5 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення. Боржник має право вказати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу. Остаточно черговість стягнення на кошти та інше майно боржника визначається державним виконавцем.

У відповідності до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», під час проведення опису боржник має право зазначити ті види майна або предмети, на які слід звернути стягнення в першу чергу.

Державний виконавець, наклавши арешт на все майно, що належить божнику, попередньо не надав можливість визначити йому на яке майно необхідно в першу чергу звертати стягнення, що свідчить про порушення ним вимог ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, у відповідності до ч.2 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, повязаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника, або на окремо визначене майно боржника.

Накладення державним виконавцем арешту на все майно, яка значно перевищує заборгованість, є неправомірним, а тому винесення відповідних постанов про арешт майна та оголошення заборони на її відчуження суперечить вимогам ч.2 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що арешт може бути накладено лише в межах суми стягнення.

За таких обставин справи оскаржувані постанови підлягають скасуванню як незаконні, а скарга до задоволення.

На підставі ст.ст.50, 55, 56 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст.386, 387 ЦПК України, суд-

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції щодо арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження - задовольнити.

Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в межах виконавчих проваджень № ВП 34133805 від 22.08.2012 року, винесену державним виконавцем ВДВС Володимир-Волинського МРУЮ у Волинській області Дячук С.Ю., № ВП 35460868 від 29.11.2012 року, винесену державним виконавцем ВДВС Володимир-Волинського МРУЮ ОСОБА_5, №№ ВП 39505356 та ВП 39504829 від 30.08.2013 року, винесені державним виконавцем ВДВС Володимир-Волинського МРУЮ ОСОБА_6, №№ ВП 41620497 та ВП 41621429 від 23.01.2014 року, винесені державним виконавцем ВДВС Володимир-Волинського МРУЮ у Волинській області Бичук Л.С, №№ ВП 43065360 та ВП 43063739 від 24.04.2014 року, винесені державним виконавцем ВДВС Володимир-Волинського МРУЮ у Волинській області Бичук Л.С., №№ ВП 45165017 та ВП 45164561 від 23.10.2014 року, винесені державним виконавцем ВДВС Володимир-Волинського МРУЮ у Волинській області Бичук Л.С., ВП 47270509 та ВП 47270886 від 20.04.2015 року, винесені державним виконавцем ВДВС Володимир-Волинського МРУЮ ОСОБА_6, №№ ВП 49393485 та ВП 49394542 від 20 листопада 2015 року, винесені державним виконавцем ВДВС Володимир-Волинського МРУЮ у Волинській області Бичук Л.С., № ВП 52300981 від 22.09.2016 року, винесену державним виконавцем ВДВС Володимир-Волинського МРУЮ у Волинській області ОСОБА_6 - визнати неправомірними та скасувати вказані постанови.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги в п»ятиденний строк з дня її проголошення.

Головуючий : /-/ підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду ОСОБА_8