АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Прокопчук Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргоюпредставника позивача ОСОБА_3, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Наста» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №760/2331/15-ц
№ апеляційногопровадження:22-ц-796/839/2016
Головуючий у судіпершої інстанції: Кізюн Л.І.
Доповідач у судіапеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 30872 гривні 56 копійок та моральної шкоди в розмірі 14 616 гривень.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 22 вересня 2014 року в м. Києві по вул. Солом'янській, 17, сталася дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були автомобіль марки «Мітцубіші», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням позивача та автомобіль марки «КІА», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_7

Відповідно до постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2014 року винною особою у вказаній дорожньо-транспортній пригоді визнано ОСОБА_4

Згідно Звіту про оцінку транспортного засобу №4174/10/14 від 06 жовтня 2014 року, складеного спеціалістом ТОВ «СателГруп», позивачу заподіяно матеріальну шкоду на суму 129 860 гривень 58 копійок. Також, позивачем за проведення дослідження було сплачено 450 гривень та 111 гривень 98 копійок за виклик відповідача та представника її страхової компанії.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач зазнав моральних страждань через пошкоджений автомобіль, змушений був витрачати більше часу і сил для відновлення свого порушеного права, тобто було заподіяно моральну шкоду, яку позивач оцінює в 14 616 гривень.

Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги, просив стягнути солідарно з ОСОБА_4, Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «НАСТА» на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 30872 гривні 56 копійок. Також, просив стягнути з ОСОБА_4 на свою користь моральну шкоду в розмірі 14 616 гривень.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Наста» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди -задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 2 500 (дві тисячі п'ятсот) грн. 00 коп. та 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено

Не погоджуючись з рішенням суду представником позивача ОСОБА_3, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення судом першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального і матеріального права.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 представник позивача ОСОБА_3, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_2, підтримали доводи апеляційної скарги.

Відповідача ОСОБА_4, представник відповідача ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4, проти доводів апеляційної скарги заперечували посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду.

Відповідач ТзДВ «Страхова компанія «Наста» в судове засідання не з'явився.

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов'язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення відповідача ТЗдВ «Страхова компанія «Наста» про час та місце розгляду справи, забезпечивши відповідачу можливість з'явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.305 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, обставин колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача ТзДВ «Страхова компанія «Наста».

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам в повній мірі судове рішення не відповідає.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 22 вересня 2014 року в м. Києві по вул. Солом'янській, 17, сталася дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були автомобіль марки «Мітцубіші», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням позивача та автомобіль марки «КІА», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_4

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2014 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 12).

Як вбачається з даних звіту № 4174/10/14 про оцінку транспортного засобу від 06 жовтня 2014 року вартість матеріального збитку, завданого власнику легкового автомобіля «Мітцубісі», державний номерний знак НОМЕР_1, в результаті його пошкодження в ДТП складає 29 860 гривень 58 копійок (а.с.а.с. 15-30).

З даних поліса №АС/6219940 видно, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «НАСТА» (а.с. 71).

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме стаття, визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Як убачається з позовної заяви, позивач просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_4 та Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Наста» на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 30 872 гривні 56 копійок.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог про покладення на відповідачів солідарного обов'язку з відшкодування шкоди.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції обґрунтованим, оскільки ТзДВ «Страхова компанія «Наста» шкоди власними діями чи бездіяльністю в деліктному зобов'язанні позивачу не завдала, а відтак ст.1191 ЦК України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Разом з тим, суд першої інстанції не забезпечив реалізацію абсолютного права позивача ОСОБА_2 на відшкодування заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди матеріальної шкоди.

За таких обставин колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення заподіяної матеріальної шкоди підлягають задоволенню частково, а саме до стягнення підлягає заподіяна шкода в розмірі 30872 гривні 56 копійок виключно з винної особи, яка заподіяла шкоду - ОСОБА_4

Разом з тим, колегія суддів вважає необхідними зазначити, що такий висновок колегії суддів не позбавляє права відповідача ОСОБА_4 порушувати питання про захист її майнового інтересу як страхувальника та оспорювати невиконання ТзДВ «Страхова компанія «Наста» своїх обов'язків страховика щодо несплати страхового відшкодування.

Задовольняючи позов частково у частині відшкодування моральної шкоди на підставі ст.ст. 23, 1167 ЦК України та стягуючи з відповідача 2500 гривень, районний суд виходив із того, що позивач під вимушений був хвилюватися, був позбавлений звичної можливості використовувати транспортний засіб для вирішення своїх життєвих проблем, згаяв багато часу на вирішення питань з ремонту автомобіля, витратив певний час та сили на відновлення здоров'я, оскільки отримав травму під час ДТП і достатньо врахував роз'яснення, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4, згідно з якими розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів вважає, що висновок суду про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_2 є правильним, розмір відшкодування, 2500 гривень, з урахуванням обставин дорожньо-транспортної пригоди, обставин справи та вимушених змін у житті, відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

За таких обставин рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування майнової шкоди підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 324, 325ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування майнової шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Наста» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ідентифікаційний номер:НОМЕР_3 на користь ОСОБА_2 ідентифікаційний номер:НОМЕР_4 заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 30872 гривні 56 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: