Справа № 344/7119/15-ц
Провадження № 2/344/1184/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря - Мічути Т.Б.

за участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, -

В С Т А Н О В И В:

19 травня 2015 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки. З позовної заяви вбачається, що 12 грудня 2013 року близько 07 години 20 хвилин по вулиці Грюнвальдській в місті Івано-Франківську Гриньов ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки ГАЗ-31105, реєстраційний номер НОМЕР_1, допустив наїзд на ОСОБА_4, внаслідок чого останній отримав множинні травми, а саме: важку черепно-мозкову травму, забій головного мозку середнього ступеня важкості, крововилив під оболонки, субарохноїдальний крововилив, набряк головного мозку, перелом кісток черепа, ангіопатія сітківки обох очей, забій м'яких тканин голови, кінцівок, краєвий набряк дисків зорових нервів. 13 грудня 2013 року відомості про даний факт були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003412. По даний час за даним кримінальним правопорушенням проводиться досудове розслідування. Позивачу була завдана матеріальна шкода на загальну суму 10 506,18 грн., а також моральна шкода, яку він оцінює, у розмірі 100 000,00 грн. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заподіяну майнову шкоду у розмірі 10 506,18 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги на підставах, викладених у позовній заяві, також додав, що позивач після дорожньо-транспортної пригоди став інвалідом ІІІ групи та продовжує лікуватися, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково у розмірі завданої матеріальної шкоди. Крім того, відповідач пояснив, що отримує невелику пенсію, зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання дитини, тому необхідних коштів не має.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

13 грудня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003412 внесені відомості про подію, яка мала місце 12 грудня 2013 року близько 07 години 20 хвилин по вулиці Грюнвальдській в місті Івано-Франківську, згідно якої ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки ГАЗ-31105, реєстраційний номер НОМЕР_1, допустив наїзд на ОСОБА_4, за статтею 286 Кримінального кодексу України (а.с. 5).

ОСОБА_4 є інвалідом третьої групи (а.с. 6, 68).

Згідно медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_4, останньому встановлений діагноз: важка черепно-мозкова травма, забій головного мозку середнього ступеня важкості, крововилив під оболонки, субарохноїдальний крововилив, набряк головного мозку, перелом кісток черепа, ангіопатія сітківки обох очей, забій м'яких тканин голови, кінцівок, краєвий набряк дисків зорових нервів та призначено лікування (а.с. 7-11, 62-67, 76-78).

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 27 березня 2015 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003412 від 13 грудня 2013 року закрито у зв'язку з відсутністю в діянні ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 Кримінального кодексу України (а.с. 31-32).

ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 33).

ОСОБА_2 є пенсіонером та отримує пенсію (а.с. 42-43).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів ОСОБА_2, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 26 листопада 2013 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 44-45).

ОСОБА_4 витратив кошти на придбання ліків на загальну суму 10 506,18 грн. (а.с. 12-16, 69-75).

З листа прокуратури міста Івано-Франківська від 04 серпня 2015 року вбачається, що постанова про закриття кримінального провадження від 27 березня 2015 року скасована, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003412 від 13 грудня 2013 року, направлено в СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області для проведення подальшого досудового розслідування (а.с. 79).

Стаття 129 Конституції України передбачає, що одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутогопроти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Положеннями частин 1-3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частин 1-2 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Частини 1-2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачають, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, як зазначено у частині 5 статті 1187 Цивільного кодексу України.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» визначено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Судом достовірно встановлено, що 12 грудня 2013 року близько 07 години 20 хвилин по вулиці Грюнвальдській в місті Івано-Франківську відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки ГАЗ-31105, реєстраційний номер НОМЕР_1, допустив наїзд на позивача, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу були завдані тілесні ушкодження й позивач змушений був проводити лікування.

Суд не може взяти до уваги твердження відповідача про неможливість оплатити завдану шкоду у зв'язку з відсутністю коштів, оскільки, як визначено частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Позивачем на придбання ліків було витрачено кошти у сумі 10 506,18 грн., що підтверджено належними та допустимими доказами, відповідачем не доведено, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого,тому суд дійшов висновку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача завдана матеріальна шкода у розмірі 10 506,18 грн.

Частинами 1-2 статті 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частина 3 статті 23 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно роз'яснень, що містяться у пункті 9 вказаної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що дорожньо-транспортна пригода та фізична біль, страждання, які позивач зазнав у зв'язку з каліцтвом та встановленням йому ІІІ групи інвалідності, душевні страждання, які позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього, призвели до моральних страждань позивача, втрати нормальних життєвих зв'язків, нервової напруги та переживань щодо свого стану здоров'я та вимагають від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості, як того вимагає стаття 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховує характер та обсяг душевних страждань, що зазнав позивач, важкість вимушених змін в житті позивача, характер додаткових зусиль для організації його життя, тому вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у сумі, яка за переконанням суду, становить 10 000,00 грн.

Виходячи з вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки,підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн. (а.с. 17) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 22, 23, 1166, 1167, 1187 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 3, 4, 6, 7, 10, 57-60, 77, 88, 169, 197, 209, 212-214, 218, 222, 223, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки,- задовольнити частково.

Стягнути зОСОБА_2 на користьОСОБА_4 матеріальну шкоду у сумі 10 506,18 грн. (десять тисяч п'ятсот шість грн. 18 коп.), моральну шкоду у сумі 10 000,00 грн. (десять тисяч грн. 00 коп.), судовий збір у сумі 243,60 грн. (двісті сорок три грн. 60 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Вступна та резолютивна частини рішення складені, підписані у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 31 травня 2016 року.

Повний текст рішення суду складений 03 червня 2016 року.

Суддя Л.В. Мелещенко