У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Ізмайлової Т.Л.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, прокуратури міста Києва, Дарницького районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області, третя особа - Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішенням та діями органів досудового слідства і прокуратури, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 19 січня 2014 року слідчим управлінням ГУ МВС України в м. Києві відкрито кримінальне провадження № 000179 за фактом організації масових заворушень невстановленими особами по вул. Грушевського та на Європейській площі м. Києва, про які було повідомлено у засобах масовій інформації, за ч. 2 ст. 294 КК України. Крім того, 23 січня 2014 року СВ Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві йому повідомлено про підозру у вчиненні вказаного злочину та затримано у порядку ст. 208 КПК України. 23 січня 2014 року СВ Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві відкрито кримінальне провадження № 0000461 за фактом хуліганських дій невстановленими особами за ч. 3 ст. 296 КПК України. 24 січня 2014 року СВ Дарницькою РУ ГУМВС України в м. Києва йому повідомлено про підозру у вчиненні цього злочину та направлено клопотання про застосування відносного нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204 КК України. 25 січня 2014 року за поданням слідчого відділу, погодженим з прокуратурою Дарницького району Дарницьким районним судом м. Києва за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України (кримінальне провадження № 0000461) до нього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістнадцять днів (з 23 січня 2014 року по 23 березня 2014 року). Оскільки працівниками міліції, під час затримання, йому спричинено тілесні ушкодження та він почувався дуже погано, його було направлено до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги для лікування у ізольованому приміщені, яке охоронялось працівниками міліції. 11 лютого 2014 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва його було звільнено з-під варти та застосовано запобіжний захід у вигляді домашньою арешту, заборонивши залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1. 08 лютого 2014 року СУ ГУМВС в Київській області, за погодженням з прокуратурою Київської області, йому повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри від 24 січня 2014 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України (кримінальне провадження № 0000461), на підозру у вчиненні кримінальної о правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 294 КК України. 26 лютого 2014 року прокуратурою Київської області кримінальне провадження № 0000461 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 KПK України у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину. Такі дії працівників Дарницького РУ та прокуратури Дарницького району м. Києва порушили його права та завдали йому значних матеріальних і моральних збитків.

Крім того, позивач зазначав, що відповідно до укладеної трудової угоди між ним та ТОВ «Восток МК» він мав отримати кошти у сумі 115 200,00 грн, але незаконними рішеннями та діями органів досудового слідства і прокуратури йому перешкодили приступити до виконання трудових зобов'язань, що стало причиною розірвання цієї угоди.

До теперішнього часу він не може знайти роботу, у зв'язку з чим не має змоги утримувати свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 та матір ОСОБА_3 Лікування у лікарні здійснено за рахунок волонтерів. Також незаконними рішеннями та діями органів досудового слідства і прокуратури йому завдано моральних збитків, які виразились у приниженні честі, гідності, репутації, моральних переживаннях, оскільки у зв'язку з ушкодженням здоров'я, він втратив сон. Було порушено його нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з близькими людьми, заподіяних внаслідок утримання під вартою та обмеження його свободи, коли він перебував під домашнім арештом, що призвело до позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, а також порушення нормального життя його близьких, відсутності спілкування з неповнолітнім сином, порушення його нормальних життєвих зв'язків, що на даний чає вимагає від нього додаткових зусиль для організації у подальшому свого життя.

На підставі наведеного просив стягнути на його користь з Державної Казначейської служби України матеріальну шкоду в розмірі 115 200,00 грн за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання на його користь вказаної суми з відповідного казначейського рахунку, у зв'язку з незаконними діями посадових осіб Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві та прокуратури Дарницького району м. Києва, якими незаконно повідомлено йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконно обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та домашній арешт у межах кримінальних проваджень № 000179 і 0000461, а у подальшому кримінальне провадження № 0000461 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Також, з урахуванням уточнень просив стягнути на його користь з Державної Казначейської служби України моральну шкоду в розмірі 30 041,97 грн за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання на його користь вказаної суми з відповідного казначейського рахунку, заподіяну незаконними діями посадових осіб Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві та прокуратури Дарницького району м. Києва.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2015 року провадження у справі в частині стягнення з Державної Казначейської служби України на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 30 041,97 грн. закрито, оскільки розмір завданої позивачу майнової шкоди визначає відповідний орган, визначений частиною першою ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та п. 11 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», проте позивач до належних правоохоронних органів, які закрили справу, за визначенням розміру майнової шкоди не звертався.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2016 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної Казначейської служби України на користь ОСОБА_1 суму грошової компенсації моральної шкоди у розмірі 1 335,87 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивачу було завдано моральної шкоди незаконними діями правоохоронних органів, відшкодування якої здійснюється відповідно до положень Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судом першої та апеляційної інстанцій не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко
Т.Л. Ізмайлова