Справа № 359/5255/16-ц Головуючий у І інстанції Борець Є. О.
Провадження № 22-ц/780/6218/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 54 24.11.2016
УХВАЛА

Іменем України

24 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Савченка С.І., Білоконь О.В.,

за участю секретаря - Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою державного підприємства Укршахтгідрозахист» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства Укршахтгідрозахист» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона перебувала з державним підприємством Укршахтгідрозахист» (далі - ДПУкршахтгідрозахист») у трудових відносинах та обіймала посаду начальника відділу кадрів. Наказом ДПУкршахтгідрозахист» від 28 січня 2016 року №9-к її було звільнено з роботи. Однак при звільненні відповідач не провів з нею остаточного розрахунку та виплатив належні їй кошти лише 24 червня 2016 року. З урахуванням наведеного, позивач просила стягнути з ДПУкршахтгідрозахист» на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 34 847 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ДП «Укршахтгідрозахист» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 34 847 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ДП «Укршахтгідрозахист» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, відповідач виплатив позивачу належні їй кошти не в день її звільнення з роботи, а лише 24 червня 2016 року. Відповідач не довів, що затримка виплати належних позивачу коштів сталася не з його вини, а тому він має нести відповідальність, передбачену ст.117 КЗпП України.

Такі висновки суду є правильними, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам розяснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунку, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 перебувала з ДПУкршахтгідрозахист» у трудових відносинах та обіймала посаду начальника відділу кадрів.

Наказом ДП «Укршахтгідрозахист» від 28 січня 2016 року № 9-к ОСОБА_2 звільнено з роботи відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України. При її звільненні відповідач не виплатив всіх сум, що належать їй від підприємства.

По справі встановлено, що ДП «Укршахтгідрозахист» виплатило позивачу належні їй кошти лише 24 червня 2016 року, що підтверджується листом ПАТ КБ «Приватбанк» від 30 червня 2016 року (а.с.11).

З наведеного ОСОБА_2 у позовній заяві розрахунку вбачається, що за період з 28 січня 2016 року по 24 червня 2016 року розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 34 847 грн. Вказаний розрахунок відповідачем не спростований.

Також судом першої інстанції встановлено, що ДП «Укршахтгідрозахист» є неприбутковим підприємством, його фінансування здійснюється за рахунок бюджетних коштів, розпорядником яких є Міністерство енергетики та вугільної промисловості України.

Наказом Міністра енергетики та вугільної промисловості України від 23 червня 2016 року №381/554 затверджено паспорт бюджетної програми на 2016 рік Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (а.с.50).

Судом вірно встановлено, що відповідач почав вживати заходи спрямовані на проведення розрахунку з ОСОБА_2 лише з 25 лютого 2016 року, тобто після її звільнення, про що свідчать листи ДП «Укршахтгідрозахист» до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (а.с.32-38), тому ці обставини не спростовують вину підприємства у невиконанні обовязку, передбаченого ч.1 ст.116 КЗпП України.

Отже, установивши, що відповідачем розрахунок з позивачем здійснений не у день її звільнення, а відсутність грошових коштів у роботодавця не виключає його відповідальності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахункуу розмірі 34 847 грн.

Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для скасування рішення суду при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про відсутність вини ДП «Укршахтгідрозахист» у затримці виплати належних позивачу коштів при звільненні з тих підстав, що підприємство фінансується за рахунок державного бюджету, а тому розрахунок з позивачем могло здійснити лише після затвердження паспорту бюджетної програми, не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини не звільняють підприємство від відповідальності у розумінні положень пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці».

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду не дають підстав для висновку про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Ураховуючи наведене та положення ст.308 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу державного підприємства Укршахтгідрозахист» відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді