Ухвала

іменем україни

2 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в особі Полтавської філії публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Київського районного суду м. Полтави від 6 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 10 серпня 2015 року,

встановила:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 24 лютого 2011 року з товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокапітал 3000» та позивача на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 342,41 грн. Згідно постанови ВДВС від 21 грудня 2011 року виконавче провадження з примусового виконання рішення суду закінчене у зв'язку з заявою стягувача про повне виконання рішення суду. З 13 липня 2014 року на телефон позивача надходять дзвінки відповідача щодо необхідності погашення боргу. 22 вересня 2014 року відповідачем списано з банківської картки позивача кошти у розмірі 4 500 грн.

Вважав таке списання коштів безпідставне, оскільки він не має грошових зобов'язань перед банком.

Ураховуючи наведене, просив зобов'язати відповідача видалити будь-які відомості по непогашеній заборгованості позивача, що виникли на підставі кредитного договору від 31 жовтня 2007 року та зобов'язати відповідача повернути позивачу кошти у розмірі 4 500 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 6 квітня

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 10 серпня 2015 року, позов задоволено частково.

Зобов'язано ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Полтавської філії Полтавського акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» повернути ОСОБА_3 кошти у розмірі 4 500 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із відсутності у ПАТ КБ «ПриватБанк» права на списання у позасудовому порядку коштів з карткового рахунку позивача на погашення кредиту, строк позовної давності якого минув.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна виходячи з наступного.

Установлено, що 31 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 2 000 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з сплатою за користуванням кредиту у розмірі 19,20 % на рік на сум залишку, з терміном дії картки 3 роки.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 24 лютого 2011 року з ТОВ «Агрокапітал 3000» та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість, яка утворилась станом на

31 серпня 2010 року у розмірі 17 342,41 грн, вирішено питання про судові витрати. Рішення звернуто до примусове виконання.

Постановою Октябрського відділу державної виконавчої служби України Полтавського міського управління юстиції від 21 грудня

2011 року виконавче провадження закрито за заявою стягувача, у зв'язку з повним та своєчасним погашенням боргу.

22 вересня 2014 року з банківської картки позивача були автоматично списані кошти в сумі 4 142,11 грн та 357,59 грн у рахунок погашення простроченої заборгованості.

Стаття 1071 ЦК України визначає перелік підстав списання грошових коштів з рахунку клієнта. Так, банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Згідно з п. 6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, та право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, банк посилався на укладений між сторонами договір про надання банківських послуг, який складається з підписаної позивачем заяви та Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до яких позичальник доручив банку здійснювати списання грошових коштів з усіх поточних рахунків у валюті кредиту, в межах сум, які підлягають сплаті банку по цьому договору, при настанні термінів платежів (здійснювати договірне списання) в межах платіжного ліміту картліміту (п. 4.6). Підставою для зняття коштів стала заборгованість, яка була нарахована за прострочення сплати кредиту за період з 31 серпня 2010 року по день виконання рішення суду -

21 листопада 2011 року. На підтвердження своїх доводів відповідач надав виписки по картах та рахунку (а. с. 132-156).

Згідно із ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд, пославшись на те, що банкомне надано суду доказів того, що в умовах договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку позивач надав згоду банку на списання з його зарплатного рахунку коштів на погашення заборгованості по інших договорах, однак у порушення положень ст. 303 ЦПК України не встановив, які саме Умови діяли на час укладення договору.

Встановлення даної обставини має суттєве значення для правильного вирішення спору.

З обставин справи вбачається, що правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі кредитного договору від 31 жовтня 2007 року, рішенням суду з боржника стягнуто сума заборгованості, яка утворилась станом на 31 серпня 2010 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 11 ЦК Україницивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до положень ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Слід відмітити, що закінчення строку дії договору означає, що між його сторонами у майбутньому не будуть виникати взаємні права та обов'язки, що випливали із цього договору. Але ті зобов'язання, які вже існують на момент закінчення строку дії договору, будуть існувати і після його закінчення доти, доки вони не будуть припинені на підставах, встановлених договором або законом.

Крім того, посилання суду на рішення апеляційного суду Полтавської області від 10 березня 2015 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, яким позов залишено без задоволення, у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності є безпідставним, оскільки не є предметом розгляду у даній справі.

Погоджуючись з судовим рішенням місцевого суду, апеляційний суд не в повній мірі встановив фактичні обставини справи, не перевірив доводи апеляційної скарги, не встановили характер правовідносин, що виникли між сторонами та правову норму, яка підлягає до застосування, що свідчить про передчасне постановлення ухвали про залишення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 10 серпня

2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Колодійчук

Судді:В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська