АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Желепа О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2016 року, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Рубан С.М., Іванченка М.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року про відмову в задоволені заяви про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петріцька Альона Павлівна про визнання правочину недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ПН КМНО Петріцька А.П. про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 20 січня 2015 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, внаслідок збігу тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах.

Крім того, ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову в якій просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка є предметом вищевказаного договору купівлі-продажу. Вимоги заяви обґрунтовував тим, що відповідач ОСОБА_3 на даний час є власником квартири і може її відчужити на користь третіх осіб.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13.10.2016 року в задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі.

В скарзі посилався на те, що ухвала є незаконною і такою, що постановлена з порушенням норм процесуального законодавства. Не вжиття заходів забезпечення позову, призведе до відчуження відповідачем спірної квартири та відповідно до втрати будь-якого сенсу в подальшому судовому розгляді. В ухвалі також відсутні посилання на норми закону, та помилково зазначено, що ухвала не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представника позивача, який доводи скарги підтримав, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Згідно вимог ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено:

1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов;

2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позов, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність арешту на спірну квартиру не буде перешкоджати виконанню рішення суду про визнання договору недійсним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, так як він відповідає встановленим обставинам справи та вимогам Закону.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу квартири від 20 січня 2015 року, який укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 недійсним, внаслідок збігу тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах.

Подаючи заяву про забезпечення позову, стороною позивача не мотивовано належним чином можливість задоволення заяви про забезпечення позову та не надано належних доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову до відповідача, а останній вживає заходів, які в подальшому можуть унеможливити виконання рішення суду.

Доводи про те, що в разі відчуження квартири, судовий розгляд в даній справі втратить будь-який правовий сенс є безпідставні.

Позовна заява не містить вимог майнового характеру, оскільки позивач не просить застосувати наслідки недійсності правочину, а тому обраний позивачем вид забезпечення позову є неспівмірним з заявленими вимогами.

Посилання на не вірне зазначення судом частини ст. 152 ЦПК України на правильність постановленої ухвали не впливає, та є опискою, яка може бути виправлена в порядку ст. 219 ЦПК України.

Доводи про не вірне роз'яснення в ухвалі суду порядку її оскарження не можуть бути підставою для її скасування.

Ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, а тому відповідно до ст. 312 ЦПК України колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу.

При цьому, колегія суддів роз'яснює позивачеві, що в разі виникнення реальних обставин, які можуть утруднити або унеможливити виконання судового рішення та наявності відповідних доказів про відчуження належного відповідачеві майна, позивач не позбавлений права на звернення до суду з повторною заявою про забезпечення позову, в інший спосіб, передбачений ст. 152 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді: