Справа №265/1039/16-ц
Провадження №2/265/747/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Міхєєвої І.М.,

за участю секретаря Федорової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення суми боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

24 лютого 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення суми боргу в розмірі 13600 доларів США, що на час звернення до суду за офіційним курсом НБУ складає 345 440,00; три відсотки річних в якості санкції за несвоєчасне виконання грошового зобовязання в сумі 8250 гривень з інфляційним збільшенням в сумі 50000 гривень, моральну шкоду в сумі 55000 гривень, витрати на правову допомогу в сумі 1500 гривень та судовий збір в сумі 1378 гривні.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 20 травня 2008 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, за яким він передав ОСОБА_2 25 000 доларів США, які останній обіцяв повернути не пізніше 20.05.2014 року. Взяті на себе зобовязання за договором позики відповідач виконував частково, борг повертав частками, так 06.07.2009 року повернув 5000,00 доларів США, 21.12.2013 року 3000,00 доларів США, 20.05.2014 року -1400,00 доларів США. Відповідач неодноразово просив перенести строк повернення боргу, останній раз датою повернення боргу, вони погодили між собою 25 травня 2015 року, про що було укладено додаткову угоду, в якій зазначили суму залишку боргу, що підлягає поверненню. Однак, не зважаючи на те, що строк виконання зобовязання вже сплинув, відповідач до теперішнього часу грошові кошти, отримані в борг, у повному обсязі не повернув. Просив стягнути із відповідача заборгованість за договором позики від 20.05.2008 року у сумі 13600 доларів США, що на час звернення до суду за офіційним курсом НБУ складає 345 440,00; три відсотки річних в якості санкції за несвоєчасне виконання грошового зобовязання в сумі 8250 гривень, за період з 25 травня 2015 року по 03 лютого 2016 року, з інфляційним збільшенням в сумі 50000 гривень, моральну шкоду в сумі 55000 гривень, витрати на правову допомогу в сумі 1500 гривень та судовий збір в сумі 1378 гривні.

За заявою позивача, ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 19 травня 2015 року, провадження по даній справі в частині вимог про стягненні інфляційних витрат в сумі 50 000 гривень та витрат на правову допомогу в сумі 1500 гривень, закрито.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, додатково пояснив що не наполягає на стягненні з відповідача інфляційних витрат в сумі 50 000 гривень, в іншій частині позов просить задовольнити. Моральну шкоду обґрунтовував тим, що в звязку з несвоєчасним виконанням зобовязань з боку відповідача по договору позику, він перебував в стурбованому стані, нервував, не мав можливості отримати санаторне лікування, оскільки економив кошти. В подальшому подав заяву про закінчення розгляду справи в його відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_3, діюча на підставі нотаріально посвідченої довіреності, в судовому засіданні пояснила, що визнає позов частково, а саме визнала суму боргу в сумі 13 600 доларів США, 3% річних без визначення суми, моральну шкоду в сумі 5500 гривень.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, в якій зазначив, що визнає позовні вимоги в частині суми боргу в розмірі 345 440,00 гривень, 3% річних на суму боргу за період з червня 2015 року по березень 2016 року включно та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 гривень в іншій частині позовні вимоги не визнає.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до договору позику, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 20 травня 2008 року, позивач передав відповідачу у якості займу 25000 доларів США, а останній зобовязався повернути зазначену суму до 20 травня 2014 року.(а.с.4)

Згідно додаткового договору за №1, укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 15 січня 2015 року, сторони визнали, що залишок непогашеної заборгованості за основним договором позики складає 13600,00 доларів США та змінили строк повернення грошових коштів, визначивши його до 25 травня 2015 року.

Таким чином, суд встановив, що укладений сторонами письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем ОСОБА_1 суми 25000 доларів США позичальнику ОСОБА_2, а тому у відповідача виникло боргове зобовязання перед позивачем.

Розмір отриманої відповідачем суми не підлягає доказуванню, оскільки сторони уклали угоду та додаткову угоду у письмовій формі та визнаний відповідачем.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до позовних вимог, відповідач повернув позивачу 9400 доларів США, тобто виконав взяті на себе зобовязання частково.

Строки, обумовлені у додаткову договорі позики сплинули, отже позивач вправі звернутись за судовим захистом.

За таких підстав, суд стягує із відповідача, як особи відповідальної за невиконання боргового зобовязання, суму боргу в сумі 345 440,00 гривен, що згідно офіційного курсу Національного Банку України еквівалентно 13 600 доларам США на момент звернення з позовом до суду.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник у випадку прострочення виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора має сплатити 3% річних від простроченої суми.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ст. 625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобовязання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що договором позики від 20.05.2008 року, укладеним між сторонами, інший розмір процентів не встановлений, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню виходячи з наступного розрахунку.

Період прострочення вказаний позивачем в позовній заяві рахується з 25 травня 2015 по 24 лютого 2016 року ( день звернення позивача до суду), що складає 281 календарних днів. 3 процента річних за вказаний період становить - 7955 гривень 1 копійок, виходячи з наступного: 345 440,00 гривень (сума позики) х 3% : 366 днів х 281днів = 7955 гривень 11 копійок.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного.

Моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

При відшкодуванні моральної шкоди необхідно зясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обовязковому зясуванню підлягає наявність такої шкоди.

Під час розгляду справи позивач не довів факту заподіяння йому моральної шкоди, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача, не виходячи за межі заявлених позовних вимог, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між позивачами та відповідачем договору позики із дотримання вимог діючого законодавства, а також встановлено факт невиконання відповідачем, на відміну від позивача, своїх зобов'язань за даним договором, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики у сумі 353 395,11 гривень, що складається з суми боргу за договором позики у розмірі 345 440,00 гривень та 3 % річних за період 25 травня 2015 по 24 лютого 2016 - 7995 гривень 11 копійок.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню також понесені ним судові витрати, а саме по оплаті судового збору в сумі 1378 гривень.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, - суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення суми боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_2) суму боргу в сумі 353 395 (триста пятдесят три тисячі триста девяносто пять) гривень 11 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_2) судовий збір в сумі 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області в місті Маріуполі через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його оголошення або у разі неприсутності сторін під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.М. Міхєєва