Справа № 750/7467/16-ц Провадження № 22-ц/795/2129/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Коверзнев В. О. Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:ОСОБА_5, його представника ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_7, представника відповідачів ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 30 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 про застосування наслідків нікчемного правочину та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про визнання попереднього договору дійсним,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 30 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 про застосування наслідків нікчемного правочину відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про визнання попереднього договору дійсним відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 30 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яки позовні вимоги за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 про застосування наслідків нікчемного правочину задовольнити, стягнути на користь ОСОБА_5 з відповідачів солідарно 58305 доларів США в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день виконання рішення виконавчою службою.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що попередній Договір купівлі-продажу квартири в розстрочку укладений з ОСОБА_9 за своїм змістом та правовою природою є договором купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 ЦК України. Апелянт вважає, що судом першої інстанції невірно встановлено фактичні обставини справи, зокрема, зроблено хибний висновок про наявність (підписання) між сторонами попереднього договору, оскільки, виходячи зі змісту Договору та встановлених у судовому засідання дій сторін на виконання умов Договору (передача коштів, майна), між його сторонами укладено Договір купівлі-продажу з розстрочкою платежу.

Апелянт зазначає, що вважає попередній договір купівлі-продажу квартири в розстрочку від 21 серпня 2013 року є нікчемним на підставі ст.ст.657, 220 ЦК України, оскільки підлягав нотаріальному посвідченню. Предметом даного договору є нерухоме майно, а тому він в імперативному порядку має бути нотаріально посвідчений. Проте із-за відсутності згоди ОСОБА_10, як чоловіка відповідача ОСОБА_9, спірний договір не був нотаріально посвідченим.

ОСОБА_5 вказує, що оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішення судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Загалом апелянт зазначає, що Деснянським районним судом м.Чернігова невірно встановлено фактичні обставини, правову природу Договору, характер правовідносин сторін за Договором, не досліджено зміст Договору, безпідставно не взято до уваги пояснення позивача, які оголошувалися в судовому засіданні, не надано їм належну правову оцінку з посиланням на норми права та надано неправильну оцінку, безпідставно застосовано положення ст.ст.635, 638 ЦК України, які не підлягали застосуванню з огляду на те, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_9 укладено договір купівлі-продажу, відповідно, не застосовано закон, який підлягав застосуванню, зокрема положення ст.ст. 216, 220, 655, 657, 1000, 1212 ЦК України, та порушено норми процесуального права в частині обовязкового надання оцінки всім доказам, які містяться в матеріалах справи (поясненням позивача, відповідачів, письмовим доказам, визнання відповідачами факту кладення Договору та отримання коштів, не надано оцінку фактично вчиненим діям сторін за Договором (сплати обумовлених сум, передання, отримання коштів, передання квартири позивачеві тощо)), що призвело до неповного та невсебічного зясування обставин справи (Деснянський районний суд м.Чернігова повинен був виявити справжню правову природу укладеного Договору, незалежно від його найменування) та мало наслідком винесення незаконного та необґрунтованого рішення з огляду на однобічність дослідження фактичних даних та доказів наданих на їх обґрунтування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з того, що наслідки недійсного (нікчемного) правочину застосуються лише до укладеного правочину, яким оспорюваний попередній1 договір не є, що випливає зі змісту статей 215, 216 Кодексу, а позивачем заявлено вимогу про стягнення грошових коштів саме з підстав нікчемності попереднього Договору, а суд не в праві самостійно змінювати підставу позову.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив з того, що визнання в судовому порядку дійсним нікчемного договору можливо лише в тому разі, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, тобто, якщо відповідно до закону договір є укладеним.

Судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну прав або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 21 серпня 2013 року ОСОБА_9 в особі ОСОБА_7 та ОСОБА_5 уклали Попередній договір купівлі-продажу квартири в розстрочку (а.с.7).

Відповідно до умов Договору сторони домовилися про те, що ОСОБА_9 зобовязується передати у власність ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1.

Договірна ціна квартири склала еквівалент 70 тис. доларів США, яка підлягала сплаті в строк до 21 серпня 2014 року.

Сплата договірної ціни квартири продавцю здійснюється покупцем у розстрочку до укладення та посвідчення нотаріусом основного договору та проведення державної реєстрації основного договору шляхом передачі покупцем продавцеві грошових коштів у розмірі, що визначені договором.

За домовленістю сторін, на залишок суми, що підлягає оплаті за квартиру, нараховується 48% річних із розрахунку 365 днів в рік.

Договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом строку достатнього для реального та належного виконання цього договором сторонами до моменту переходу прав власності на квартиру від продавця до покупця.

На час виплати повної вартості квартири та відсотків, продавець передає покупцеві квартиру, яка є предметом даного договору, відповідно акту, а покупець приймає її та зобовязується використовувати її за цільовим призначенням, сплачувати всі комунальні послуги та квартплату. А також у випадку настання події, визначеної даним пунктом договору, за домовленістю сторін, покупець ОСОБА_5А зобовязаний і зобовязується звільнити передану йому квартиру для проживання.

Договір укладено сторонами у простій письмовій формі і нотаріально не посвідчений.

В матеріалах справи наявна відомість сплати грошей, згідно якої ОСОБА_5 (платник) ОСОБА_7 (представник одержувача) за належну одержувачу квартиру АДРЕСА_2 та відсотків а суму боргу, відповідно до укладеного договору від 21 серпня 2013 року передавав кошти (а.с.8) та розписки (а.с.9-10).

Відповідно до ч.3 ст.635 ЦК України зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частиною 1 ст.220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Згідно ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 215 ЦК України проводиться розмежування видів недійсності правочинів на нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом (статті 219, 220, 224 ЦК України тощо) , та на оспорювані , якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ст.ст.222, 223, 225 ЦК України тощо).

У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність в силу закону у звязку з її оспоренням та невизнання іншими особами (правова позиція Верховного Суду України у справі №6-308цс 16 від 02 березня 2016 року).

У відповідності до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги.

Відповідно до ч.2 ст.215 якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається .

Відповідно до ст.657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ч.2 ст.209 ЦК України, нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Частиною 1 ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Основною істотною умовою попереднього договору є строк (термін) укладення сторонами основного договору.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що ст.252 Кодексу визначено строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами; термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Апеляційний суд звертає увагу сторін спору на те, що принцип свободи договору не дає права сторонам договору врегулювати у договорі відносини на власний розсуд у випадку суперечності умов договору положенням ЦК України чи іншим актам цивільного законодавства, а укладення у простій письмовій формі договір, який вимагає ще й обов'язкового нотаріального посвідчення, прямо суперечить положенням ЦК України.

Однак, судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, адже дійсно, в оспорюваному позивачем попередньому договорі не досягнуто домовленості щодо істотної умови строку (терміну) укладення основного договору, а тому згідно з положеннями ч.1 ст.638 Кодексу, Договір вважається неукладеним.

Враховуючи, що попередній договір є неукладеним, то до нього не можуть бути застосовані наслідки недійсного (нікчемного) правочину.

Доводи апеляційної скарги загалом зводяться до викладу обставин справи, які належним чином досліджені судом першої інстанції.

За правилами ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Тому колегія суддів, перевіряючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 30 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: