АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 674/913/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1891/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Янчук Т.О.,

суддів: Марцинкевича А.М., Купельського А.В.,

секретаря: Лапка Ю.В.,

за участю: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 28 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Дунаєвецької міської ради про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом,-

в с т а н о в и л а :

13 червня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом про визнання права власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: вул. Майдан,7, с. Великий Жванчик Дунаєвецького району Хмельницької області та земельну ділянку розміром 1.9400 умовних кадастрових гектарів для товарного сільськогосподарського виробництва на території Великожванчицької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, на землях бувшої спілки селян «Жванчик», в порядку спадкування за заповітом.

Вважає, що вказане майно має право отримати у спадщину після смерті свого батька, ОСОБА_4, який 03 вересня 1999 року склав заповіт, із змісту якого видно, що все своє майно він заповідає своїй доньці, ОСОБА_3 Однак належним чином оформити прийняття спадщини після смерті батька вона не може, оскільки спадкодавець за свого життя право власності на зазначене домоволодіння не оформив.

Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 28 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання права власності на земельну частку(пай) в порядку спадкування за заповітом залишено без розгляду.

Рішенням Дунаєвецького районного суду від 28 липня 2016 року позов ОСОБА_3 в частині визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Великий Жванчик, вул. Майдан,7, Дунаєвецького району Хмельницької області, як за спадкоємицею за заповітом, який належав померлому, 01 січня 2014 року, ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в порядку ст.292 ЦПК України, як особа, яка не приймала участі у справі, але суд першої інстанції вирішив питання про її права та обовязки, просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволені позовних вимог, ________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_5 Категорія: 39

Доповідач: Янчук Т.О.

посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції при ухвалені рішення не було враховано, що вона, як пенсіонер за віком, після смерті спадкодавця, а саме їх з позивачкою батька, відповідно до ст.1241 ЦК України незалежно від змісту заповіту має право на обовязкову частку у спадковому майні. Крім того, апелянт має право на частку спадщини, яка залишилася після смерті їх матері з позивачкою, та дружини ОСОБА_4, ОСОБА_6, яка померла раніше, 07.03.2011 року, та заповіту не складала.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Позивач та представник відповідача в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток.

Від позивача ОСОБА_3 надійшло заперечення на апеляційну скаргу, в яковому вона просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки оскаржуваним рішенням права ОСОБА_1 не порушуються.

Заслухавши пояснення апелянта та його представника, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю з таких підстав.

Встановлено, що 01 січня 2014 року помер ОСОБА_4, який проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Третього вересня 1999 року ОСОБА_4 складено заповіт, відповідно до якого все своє майно, яке буде належати йому на день смерті, він заповідав своїй дочці ОСОБА_3

До спадкового майна після смерті ОСОБА_4 відноситься і домоволодіння в с. Великий Жванчик вул. Майдан,7, Дунаєвецького району.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_3 звернулася в нотаріальну контору за прийняттям спадщини після смерті батька, однак нотаріус видати свідоцтво про право на спадщину позивачу відмовила, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на зазначене домоволодіння. Спадкодавець за свого життя не оформив належним чином право власності на спірне домоволодіння, у звязку з чим ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом про визнання за нею права власності на зазначене домоволодіння в порядку спадкування за заповітом.

Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 28 липня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено, визнано за нею право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с. Великий Жванчик, вул. Майдан,7, Дунаєвецького району Хмельницької області, як за спадкоємицею за заповітом, який належав померлому 01.01.2014 року ОСОБА_4

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що спірне домоволодіння за життя належало спадкодавцю, який належним чином не оформив своє право власності, а тому дійшов до висновку про визнання права власності на спірне домоволодіння в порядку спадкування за заповітом за позивачкою.

Як передбачено п.8 ч.3 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не беруть участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обовязки, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апелянт ОСОБА_1 є донькою спадкодавця ОСОБА_4, рідною сестрою ОСОБА_3. Мати сестер, та дружина спадкодавція ОСОБА_6 померла 07 березня 2011 року, за життя заповіту не складала.

Обґрунтовуючи своє право на апеляційне оскарження рішення суду, ОСОБА_1 зазначила, що на момент смерті батька ОСОБА_4 була непрацездатною, а тому має право на обовязкову частку. Крім того прийняла частку спадщини, яка залишилася після смерті матері, оскільки постійно проживала з ОСОБА_6 на день її смерті.

При цьому, ОСОБА_1 стороною у справі не була, участі в справі не приймала і суд не вирішував питання щодо її прав та обов'язків.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

В засіданні апеляційного суду апелянт не навів обставин, які б свідчили, що він мав бути стороною у справі, або що рішенням суду вирішені питання щодо його прав та обов'язків.

Як вбачається із копії свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер 01 січня 2014 року, про що зроблений актовий запис №3 02 січня 2014 року виконавчим комітетом Великожванчицької сільської ради Дунаєвецького району. Відповідно до довідки №4158 від 07.10.2016 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Дунаєвецькому районі і отримує пенсію за віком з 01 серпня 2016 року.

Згідно зі ст. 1241 ЦК України право на обов'язкову частку в спадщині мають право: малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 11 лютого 2014 року (справа N 1-1/2014) у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_12 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 ЦК України зміст поняття "повнолітні непрацездатні діти", що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 ЦК України щодо права на обов'язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях ч.3 ст.75 СК України, яка відносить до категорії "непрацездатні" інвалідів I, II та III груп, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття "непрацездатний".

Згідно зі ст.1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" - непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Із матеріалів справи вбачається, що на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_1 не була повнолітньою непрацездатною дитиною спадкодавця, тобто пенсіонером за віком, а тому права на обовязку частку у спадщині не мала.

Крім того, апелянтом також не доведено належними та допустимими доказами факт її постійного проживання з мамою ОСОБА_6, померлою 07.03.2011 року.

Згідно із ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до інформації, яка надійшла з Дунаєвецької державної нотаріальної контори Хмельницької області від 21.10.2016 №264/01-16 спадкова справа після смерті ОСОБА_6, померлої 07.03.2011 року не заводилася (а.с.106).

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 прописана с. Зеленче, вул. Порошівська,14, Дунаєвецького району, Хмельницької області, проживає ІНФОРМАЦІЯ_2.

З акту від 26.10.2016 року, складеним депутатом Дунаєвецької міської ради, вбачається, що на день смерті матері ОСОБА_6, ОСОБА_1 постійно проживала разом з мамою, за адресою м. Дунаївці, вуд. Дунайгородська,13, вели спільно господарство.

Як пояснювала в судовому засіданні ОСОБА_1, після того як важко захворіла мати, вона взяла її доглядати за своїм місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_3.

Однак місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 є с. Великий Жванчик, вул. Майдан,7, Дунаєвецького району Хмельницької області.

Питання щодо захисту своїх прав апелянт не позбавлений можливості вирішувати шляхом звернення в суд з відповідними вимогами, а не шляхом оскарження рішення суду у справі, участі в якій він не приймав і яким питання щодо його прав та обов'язків не вирішувалося.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд не вирішував питання про права та обовязки апелянта, тому ОСОБА_7 не відноситься до осіб, які мають право оскаржити в апеляційному порядку судове рішення у справі. За таких обставин апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 слід закрити.

Керуючись ст.ст. 13, 292, 313, 324 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 28 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Дунаєвецької міської ради про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук