АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Рубан С.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «АН «Парк Лейн» на Липках» про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 вересня 2016 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «АН «Парк Лейн» на Липках» про стягнення боргу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 52 000 грн. по попередньому договору та 551 грн. 20 коп. витрат по сплаті судового збору, а всього стягнуто 52 551 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні відповідач, її представник та представник третьої особи підтримали апеляційну скаргу.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечила.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1, третя особа - ТОВ «АН «Парк Лейн» на Липках» про стягнення боргу та просив суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 52 200,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 21 квітня 2016 року між ОСОБА_2, як покупцем та ОСОБА_1, як продавцем, було укладено Попередній договір про укладення у майбутньому основного договору купівлі-продажу 2-х кімнатної квартири, за адресою: АДРЕСА_1, що перебуває у власності продавця на підставі Свідоцтва про право власності від 05.10.2012 року № 1504-С/КІ.

Сторони узгодили вартість об'єкта купівлі-продажу, яка складає 1 606 400 (один мільйон шістсот шість тисяч чотириста) гривень, що еквівалентно 64 000 (шістдесят чотири тисячі) доларів США за поточним комерційним курсом продажу долара США в пунктах обміну валюти м. Києва.

Всупереч умовам Попереднього договору, основний договір не укладено по теперішній час. Позивач виконав умови досудового врегулювання спору та надіслав відповідачу претензійну вимогу, де запропонував обопільно визнати попередній договір нікчемним і не враховувати ніяких його вимог за штрафними санкціями, повернути йому гарантійну суму в розмірі 2 000 (дві тисячі) доларів США. Відповідач претензійну вимогу проігнорував, що дає право позивачу звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Підставою звернення до суду з позовом про застосування наслідків недійсності правочину є те, що при укладанні попереднього договору купівлі-продажу квартири не було здійснено нотаріального посвідчення договору.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що 21 квітня 2016 року між ОСОБА_2, як покупцем та ОСОБА_1, як продавцем, було укладено Попередній договір про укладення у майбутньому основного договору купівлі-продажу 2-х кімнатної квартири, за адресою: АДРЕСА_1, що перебуває у власності продавця на підставі Свідоцтва про право власності від 05.10.2012 pоку № 1504-С/КІ (а.с. 5-7).

Згідно п.1 Попереднього договору сторони зобов'язуються по 20.05.2016 року укласти та нотаріально посвідчити основний договір купівлі-продажу квартири.

Сторони узгодили вартість об'єкта купівлі-продажу, яка складає 1 606 400 (один мільйон шістсот шість тисяч чотириста) гривень, що еквівалентно 64 000 (шістдесят чотири тисячі) доларів США за поточним комерційним курсом продажу долара США в пунктах обміну валюти м. Києва.

На підставі п.10.1 Попереднього договору позивач передав відповідачу гарантійну суму в розмірі 52 200 (п'ятдесят дві тисячі двісті) гривень, що на момент укладання договору еквівалентно 2 000 (дві тисячі) доларів США.

Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі.

Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Судом встановлено, що позивач виконав умови досудового врегулювання спору та надіслав відповідачу претензійну вимогу від 31.05.2016 року, де запропонував обопільно визнати попередній договір нікчемним і не враховувати ніяких його вимог за штрафними санкціями, повернути йому гарантійну суму в розмірі 2 000 (дві тисячі) доларів США, однак відповідач претензійну вимогу проігнорував та її вимоги виконані не були (а.с. 8).

Таким чином, як встановлено судом, в обумовлений попереднім договором строк - до 20 травня 2016 року договір купівлі-продажу квартири сторонами не укладено, а тому в силу положень ст. 635 ЦК України зобов'язання, встановлене попереднім договором, вважається припиненим.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем правомірно пред'явлені вимоги до відповідача про стягнення з останнього коштів в розмірі 52 000,00 грн., які сплачено позивачем, як гарантійна сума за попереднім договором від 21 квітня 2016 року про укладення у майбутньому основного договору купівлі-продажу 2-х кімнатної квартири, за адресою: АДРЕСА_1, оскільки дані кошти були завдатком від основної суми за купівлю квартири, а також в обумовлений сторонами строк до 20 травня 2016 року договір купівлі-продажу квартири сторонами не було укладено, тому у позивача виникло право відмовитись від укладання договору купівлі-продажу та вимагати повернення коштів.

Керуючись положеннями статей 525,526,629 ЦК України та встановивши порушення чинного законодавства з боку відповідача, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду в частині правового обґрунтування вирішення спору.

Як вбачається з позовної заяви позивач обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що попередній договір купівлі-продажу квартири не було посвідчено нотаріально, а тому попередній договір є нікчемним правочином.

Посилається позивач на норми статей 203, 215, 216, 220, 236, 635, 637, 1212 ЦК України.

Суд першої інстанції не звернув уваги на норми закону, які були вказані позивачем у позовній заяві як підстави позову, та дійшов помилкового висновку, що в обумовлений попереднім договором строк договір купівлі-продажу квартири сторонами не укладено, а тому в силу положень ст. 635 ЦК України зобов'язання, встановлене попереднім договором припинилося та з цих підстав з відповідача належить стягнути 52 000 грн., оскільки дані кошти були завдатком.

Таким чином, суд першої інстанції не звернув уваги на норми права які зазначені позивачем як підстави позову, тобто, застосував інші норми права, вийшов за межі позовних вимог, що є порушенням матеріального та процесуального закону.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятоюта шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин), а згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, а згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятоюта шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору.

Таким чином, попередній договір купівлі-продажу квартири має бути укладений у письмовій формі з обов'язковим нотаріальним посвідченням, оскільки попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору.

Як вбачається із матеріалів справи, попередній договір, укладений позивачем та відповідачем, не відповідає вимогам закону про його обов'язкове нотаріальне посвідчення, а тому в силу положень статей 203 та 215 ЦПК України є нікчемним.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги з підстав заявлених у позові позивачем знайшли підтвердження в суді та за цими підставами з відповідача нележить стягнути на користь позивача 52 000 грн.

З підстав наведеного, рішення суду належить змінити в частині правового обґрунтування вирішення спору.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано, що відповідач ОСОБА_1 уклала договір № 500137 від 21.01.2016 року з ТОВ «АН «Парк Лейн» на Липках», за яким передала товариству 50 відсотків суми гарантійного внеску, що складає 25 100 грн., колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказаний договір укладено між відповідачем та ТОВ «АН «Парк Лейн» на Липках», і як вбачається з умов договору (а.с. 23), як супроводження договору купівлі-продажу об'єкта нерухомості, який належить відповідачу.

Договір підписано відповідачем та третьою особою, позивач не являється стороною вказаного договору, а тому вказаний договір не має правового значення для вирішення даної справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 309, 313-315, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 вересня 2016 року - змінити в частині правового обґрунтування вирішення спору.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий: Судді: