У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого судді: Демянчук С.В.

суддів: Ковалевича С.П., Шеремет А.М.,

секретаря судового засідання: Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 19 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь безпідставно набуті ним грошові кошти в сумі 12000 грн. та визнати поважними причини пропуску нею строку позовної давності до даної вимоги.

В подальшому, під час розгляду справи по суті, позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути відповідача на її користь безпідставно набуті ним грошові кошти в сумі 10000 грн. та 800 пар носків загальною вартістю 2000 грн..

Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 19 квітня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати по справі у сумі 1500 грн..

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, неповно та невірно встановлені обставини, які мають значення для справи.

Зазначає, що 14 грудня 2011 року ОСОБА_2 надав їй письмову

_____________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/1071/2014 Головуючий у суді 1 інстанції: Мельник Д.В.

Доповідач : Демянчук С.В.

розписку, згідно якої зобов'язувався повернути «спільно зароблені» кошти в сумі 12000 грн. протягом двох місяців, так як мав певні фінансові труднощі. Однак вказаних коштів у встановлений строк їй не повернув. 26 листопада 2014 року вона надіслала відповідачу претензію з вимогою повернення коштів. Відповідач на претензію не відреагував. У зв'язку з цим вона звернулася до суду з позовом про стягнення боргу з ОСОБА_2 28 січня 2015 року Демидівський районний суд відмовив в задоволенні її позовних вимог, так як вважав, що між нею та відповідачем склалися відмінні від позики правовідносини. Рішення суду першої інстанції було перевірено судами апеляційної та касаційної інстанцій та залишено без змін.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що між нею та відповідачем виникли правовідносини щодо спільного володіння майном. Вони ніколи не проживали разом і спільно не набували майно. Вказані обставини підтверджуються довідкою Гірницької сільської ради Дубенського району Рівненської області № 105 від 25 лютого 2016 року, довідкою Молодавської сільської ради Дубенського району Рівненської області № 63/03-18 вії 23 лютого 2016 року та іншими доказами.

Судом першої інстанції не в повній мірі було вивчено викладене в позовній заяві та документи додані до неї, у зв'язку з чим суд не надав їм відповідної оцінки, не з'ясовано дійсні обставини справи, у зв'язку з чим суд зробив необгрунтований висновок про наявність підстав для відмови в задоволенні заяви.

Просила скасувати рішення суду першої інстанції від 19 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутого майна як винесене з неправильним застосуванням норм матеріального права та прийняти нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі

У судовому засіданні ОСОБА_1, підтримавши апеляційну скаргу повністю, надала пояснення в межах її доводів.

ОСОБА_2, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, покликався на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_2, при написанні письмової розписки від 14 грудня 2011 року, зобов'язувався повернути громадянці ОСОБА_1, як співмешканці, спільно зароблені з нею кошти.

Щодо даних висновків, суд першої інстанції навів відповідні мотиви та доводи з якими погоджується і колегія суддів.

Доказами по справі, у відповідності до ст. 57 ЦПК України, є фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін. Ці дані встановлюються, крім інших, на підставі письмових доказів та показань свідків.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, і це встановлено судом, що розписка від 14 грудня 2011 року виконана рукописним текстом, в якому відповідач ОСОБА_2 зобов'язується повернути своїй співмешканці ОСОБА_1 спільно зароблені кошти в сумі дванадцять тисяч гривень (а.с.13).

Відповідно до копії заочного судового рішення від 28 січня 2015 року та копії ухвали апеляційного суду від 12 березня 2015 року, ОСОБА_1 в порядку цивільного судочинства відмовлено в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення боргу по договору позики (а.с.4, 6).

Відповідно до ч. З ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, не підлягають встановлені судовим рішенням обставини про те, що між сторонами виник спір щодо поділу коштів, набутих ними під час спільного проживання. / а.с.7 зворот/

Також зазначені обставини підтверджено, дослідженими судом першої інстанції, постановами про відмову в порушенні кримінальних справ від 13 березня 2012 року, 01 червня 2012 року, 05 вересня 2012 року та постановою про закриття кримінального провадження від 30 липня 2015 року, які винесені посадовими особами Дубенського та Млинівського районних відділів міліції (а.с. 7, 8, 9, 10). В описовій частині вищевказаних постанов працівниками міліції, в ході проведення перевірки заяв громадянки ОСОБА_1, були встановлені обставини її спільного проживання з громадянином ОСОБА_2 та спільної реалізації товару.

Відповідно до ст. 3 СК України, співмешканцями є особи, які мешкають разом. Правовий режим спільно набутого майна регулюється нормами Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України.

Норми ч. 1 ст. 1212 ЦК України зобовязують особу повернути потерпілому майно, якщо ця особа набула дане майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно). Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства /ст. 11 ЦПК України/ суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до норм ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Обов'язок доказування і подання доказів процесуальним Законом /ст. 60 ЦПК/ покладено на сторони.

За встановлених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між сторонами в справі виникли правовідносини щодо спільного володіння майном, а тому позовні вимоги про стягнення безпідставно набутого майна є недоведеними.

Поскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, та, враховуючи, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, правильно встановив дійсні обставини справи, з'ясував характер взаємовідносин сторін, постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, та зважаючи, що не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді : С.П. Ковалевич

А.М. Шеремет