АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/2052/16 Головуючий 1 інст. Сенаторов В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретарів: Маковецької О.П., Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника адвоката ОСОБА_4 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2016 року у справі за заявою ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документу, заінтересовані особи: Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Харківської області, Рада адвокатів України, Рада адвокатів Харківської області,

ВСТАНОВИЛА:

05.06.2015 року ОСОБА_3 в особі свого представника адвоката ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою в порядку вимог п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме той факт, що ОСОБА_3 має статус адвоката та право займатись адвокатською діяльністю відповідно до свідоцтва за № 459 від 28.02.1994 року, яке було видане Кваліфікаційно - дисциплінарною комісією адвокатури (далі КДКА) Харківської області на підставі протоколу № 6 від 28.02.1994 року.

При розгляді справи представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 уточнив доводи заяви та просив встановити факт належності ОСОБА_3 у протоколі № 06 від 28.02.1994 року засідання атестаційної палати КДКА Харківської області запису прізвища «ОСОБА_5Г.» як такого, що належить ОСОБА_3 як одній i тій же ocoбi, а також встановити факт належності заявникові ОСОБА_3 правовстановлюючого документу - свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю за № 459 від 28.02.1994 року, виданого на підставі протоколу засідання атестаційної палати КДКА Харківської області за №06 від 28.02.1994 року.

Зазначав, що встановлення вищевказаного факту не пов'язане з необхідністю вирішення у судовому порядку спору про право ОСОБА_3 на заняття адвокатською діяльністю, оскільки КДКА Харківської області надала таке право, видавши на підставі вказаного протоколу від 28.02.1994 року свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю за № 459. на виконання Постанови Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року «Про порядок введения у дію Закону України «Про адвокатуру» № 2887-12 без складання кваліфікаційного іспиту.

У зв'язку iз втратою свідоцтва ОСОБА_3 звернулася iз заявою про видачу їй дублкату свідоцтва до Ради адвокатів Харківської області, а остання в свою чергу витребувала документи, на підставі яких було видано таке свідоцтво.

08 квітня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до КДКА Харківської області iз проханням про видачу витягу з протоколу засідання КДКА Харківської області № 6 від 28.02.1994 року, де було виявлено помилку у написанні її прізвища, а саме: вказано «Богуславська» замість «Богословська» відповідно до паспортних даних.

Представник заявника зазначав, що 17 квітня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до КДКА Харківської області із заявою про прийняття рішення, за яким визнати написання прізвища «Богуславська» в протоколі засідання атестаційної палати КДКА Харківської області № 06 від 28.02.1994 року помилковим у зв'язку з невідповідністю паспортним даним, тобто вказане рішення КДКА Харківської області мало б підтвердити факт набуття саме ОСОБА_3 права на заняття адвокатською діяльністю, а помилку у протоколі атестаційної палати КДКА Харківської області визнати технічною.

Рішенням КДКА Харківської області від 27.04.2015 року № 4 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 через відсутність в матеріалах особової справи документів, які б підтверджували, що саме відносно заявника ОСОБА_3 вирішувалося питання про видачу свідоцтва на засіданні атестаційної палати КДКА Харківської області від 28.02.1994 року.

13 травня 2015 року ОСОБА_3 надала КДКА Харківської області копії документів, відсутність яких стала підставою для відмови у задоволенні її заяви від 08.04.2015 року, та просила додати ці документи до особової справи і прийняти рішення про виправлення помилки у протоколі № 6 засідання атестаційної палати КДКА Харківської області від 28.02.1994 року.

Рішенням № 5 від 03.06.2015 року КДКА Харківської області відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_3 з тих підстав, що заява з того ж питания вже була розглянута цим органом, а повноважень щодо виправлення помилок у документах, створених кваліфікаційно - дисциплінарними комісіями адвокатури попередніх скликань теперішній склад КДКА Харківської області не має.

На звернення ОСОБА_3 до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би вищевказаний факт, була отримана відмова, у звязку з чим заявник не має можливості одержати чи відновити свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, а чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Заінтересовані особи: представник Ради адвокатів України ОСОБА_6 та представник КДКА Харківської області ОСОБА_7 просили залишити заяву без розгляду у зв'язку з тим, що існує спір про право ОСОБА_3 на адвокатську діяльність, належність протокольного запису прізвища не є юридичним фактом, а тому судом не встановлюється.

Розгляд справи відбувся за відсутністю представника Ради адвокатів Харківської області.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2016 року заяву ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документу залишено без розгляду.

Зазначена ухвала суду першої інстанції оскаржена ОСОБА_3 в особі представника адвоката ОСОБА_4 в частині залишення без розгляду заяви про встановлення факту належності ОСОБА_3 у протоколі № 06 від 28.02.1994 року засідання атестаційної палати КДКА Харківської області запису прізвища «ОСОБА_8Г.» як такого, що належить ОСОБА_3 як одній і тій же особі.

В апеляційній скарзі з посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права міститься прохання про скасування оскаржуваної ухвали в цій частині та передачі справи для подальшого розгляду до Київського районного суду м. Харкова.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасуванню із закриттям провадження у справі, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про залишення без розгляду заяви ОСОБА_3 в частині встановлення факту належності ОСОБА_3 у протоколі № 06 від 28.02.1994 року засідання атестаційної палати КДКА Харківської області запису прізвища «ОСОБА_8Г.» як такого, що належить ОСОБА_3 як одній і тій же особі, суд першої інстанції виходив з того, що в заяві про встановлення юридичного факту вбачається спір про право.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до вимог глави 6 розділу 1У «Окреме провадження» ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

-факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

-встановлення факту не повязується з подальшим вирішенням спору про право;

-заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

-чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 256 ЦПК і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з рекомендаціями, наданими у п. 2 та у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 р. N 5 (зі змінами, внесеними постановою Пленуму від 25 травня 1998 р.) не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в іншому порядку.

Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об'єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу,

не підлягають розгляду в порядку особового провадження, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ.

На підставі п.6 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку не встановлюється факти щодо тотожністі особи, а також імені, по батькові та прізвища осіб, по-різному записаних у документах.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується поясненнями учасників процесу й у судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_3 по суті оспорює відмову КДКА Харківської області, Ради адвокатів Харківської області щодо наявності у неї статусу адвоката та права займатись адвокатською діяльністю відповідно до виданого їй свідоцтва за № 459 від 28.02.1994 року, оригінал якого втрачено. Тому залишення в цій частині заяви ОСОБА_9 про встановлення факту, що має юридичне значення, ухвала Київського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2016 року не оскаржується, оскільки спір з цього питання за позовом ОСОБА_3 вирішується в суді адміністративної юрисдикції.

Належність протокольного запису прізвища особи не є юридичним фактом, а тому судом не може встановлюватися в порядку вимог ст. 256 ЦПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 205ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вищезазначене питання щодо дій органів адвокатури, у тому числі відмову у виправленні помилок у документах цих органів, заявник не позбавлений можливості вирішити в іншому порядку шляхом звернення до суду адміністративної юрисдикції з відповідним позовом.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.2 ст. 307, п.2 ч.1 ст. 312, ст. ст. 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2016 року в оскаржуваній частині скасувати та закрити провадження у справі в частині залишення без розгляду заяви ОСОБА_3 про встановлення факту належності їй у протоколі № 06 від 28.02 1994 року засідання атестаційної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Харківської області запису прізвища « ОСОБА_10Г.».

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: