У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит» до ОСОБА_2, третя особа - дочірнє підприємство «Співдружність ініціативних працездатних інвалідів авто», про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ПАТ «Банк Національний кредит» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 23 травня 2011 року між ПАТ «Банк Національний кредит» та ДП «Співдружність ініціативних працездатних інвалідів авто» укладено договір кредиту № 96ю/2011/05-1501/2-1, відповідно до якого банк зобов'язувався надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у сумі 2 343 214,00 грн із встановленою платою за користування кредитом у розмірі 21,0 % річних та комісій в розмірі та в порядку, визначеному тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться в Додатку № 1 до цього договору, що є невід'ємною складовою частиною цього Договору, з кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за кредитним договором до 22 травня 2014 року або достроково у випадках, передбачених кредитним договором.

Відповідно до останньої редакції кредитного договору, яка була закріплена Договором про внесення змін № 16 від 31 березня 2014 року до кредитного договору, крім іншого, встановлено, що банк зобов'язувався надати позичальнику грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості в розмірі до 10 056 000,00 грн із встановленою платою за користування кредитом у розмірі 21,0 % річних із кінцевим терміном повернення всієї заборгованості до 30 березня 2015 року та встановленим графіком зміни максимального ліміту заборгованості.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а позичальник порушує умови кредитного договору та не сплачує платежі, у зв'язку з чим станом на 17 квітня 2015 року загальна заборгованість позичальника перед позивачем за кредитним договором становила 16 751 955,62 грн.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним вище кредитним договором, між банком, позичальником та ОСОБА_2 31 березня 2014 року укладено Договір поруки № 04-1109/1-4, відповідно до якого відповідач зобов'язався перед банком солідарно відповідати за виконання позичальником у повному обсязі зобов'язань за кредитним договором (з усіма змінами та доповненнями до цього договору як укладеними, так і тими, що будуть укладені у майбутньому), а саме: повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірі та у випадках передбачених кредитним договором.

На підставі наведеного позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором з врахуванням процентів, неустойки, 3% річних та індексу інфляції в загальній сумі 16 751 955,62 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 23 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 23 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов ПАТ «Банк Національний Кредит» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Національний Кредит» заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 96ю/2011/05-1501/2-1 від 23 травня 2011 року у розмірі 16 751 955,62 грн, яка складається із суми заборгованості за кредитом: 9 760 228,00 грн; суми заборгованості за процентами - 2 033 834,66 грн; суми пені за несвоєчасну сплату процентів - 258 972,02 грн; суми пені за несвоєчасне повергнення кредиту 379 502,25 грн; 3 % річних від простроченої суми процентів - 44 908,33 грн; 3 % річних від простроченої суми кредиту - 72 829,90 грн; інфляційні втрати за час прострочення по сплаті процентів - 430 427,89 грн; інфляційні втрати за час прострочення по кредиту - 502 652,47 грн; штраф за прострочення сплати кредиту - 502 800,00грн; штраф за прострочення сплати процентів - 3 016 800,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду Херсонської області від 23 грудня 2015 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 23 вересня 2015 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування рішення апеляційного суду відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука є припиненою, оскільки кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який був змінений згідно п. 4.4 кредитного договору, не пред'явив вимоги до поручителя.

Задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того, що порука не є припиненою, оскільки пунктом 6.1 договору поруки передбачено, що він набирає чинності з моменту його укладення та діє до 30 березня 2020 року, якщо інше не встановлено законом, а тому висновок суду першої інстанції про те, що умовами договору поруки визначено строк дії до повного припинення всіх зобов'язань боржника не відповідає дійсним обставинам справи і є помилковим.

Висновки апеляційного суду відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судом апеляційної інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова