У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 8 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - ПрАТ «СК «АХА Страхування») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 18 березня 2012 року на проїздній частині просп. Визволителів у м. Києві сталасядорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля Аudi 100, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, який знаходився в стані алкогольного сп'яніння, та належного ОСОБА_4 автомобіля NISSAN QASHQAI, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_5, що застрахований у ПрАТ «СК «АХА Страхування» на підставі договору страхування від 5 березня 2012 року. Згідно з умовами договору страхування на підставі страхового акта страхувальнику виплачено страхове відшкодування в розмірі 90 315 грн 54 коп.

Відповідно до постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 травня 2012 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КпАП України та накладено стягнення із застосуванням ч. 2 ст. 36 КпАП України у вигляді штрафу врозмірі 2550 грн.

Ураховуючи викладене, позивач зазначавав, що до нього перейшло право регресної вимоги до ОСОБА_3, тому просив суд стягнути з останньогона свою користь в порядку регресу витратина страхове відшкодування в розмірі 90 315 грн 54 коп. та судові витрати.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 8 грудня 2015 року, позов ПрАТ «СК «АХА Страхування» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПрАТ «СК «АХА Страхування» у порядку регресу витрати в розмірі 90 315 грн 54 коп. та 904 грн на відшкодування сплаченого судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ПрАТ «СК «АХА Страхування», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що до страховика, позивача, перейшло право регресної вимоги до ОСОБА_3, як до особи, винної у ДТП та відповідальної за відшкодування заподіяних збитків у розмірі 90 315 грн 54 коп.

Проте повністюпогодитись із такими висновками судів не можна, оскільки до них суди дійшли з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судовірішення не відповідають.

Судом установлено, що 18 березня 2012 року на проїздній частині просп. Визволителів у м. Києві сталасяДТП за участю автомобіля Аudi 100, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, який знаходився в стані алкогольного сп'яніння, та належного ОСОБА_4 автомобіля NISSAN QASHQAI, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_5, що застрахований у ПрАТ «СК «АХА Страхування» на підставі договору страхування від 5 березня 2012 року. Згідно з умовами договору страхування на підставі страхового акта страхувальнику виплачено страхове відшкодування в розмірі 90 315 грн 54 коп.

Відповідно до постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 травня 2012 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КпАП України та накладено стягнення із застосуванням ч. 2 ст. 36 КпАП України у вигляді штрафу врозмірі 2550 грн.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За змістом ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Судом установлено, що договір, укладений 5 березня 2012 року між ПрАТ «СК «АХА Страхування», ОСОБА_4 та публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк», належить до договорів добровільного страхування наземного транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком.

У п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст. 1191 ЦК України), а також ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК Україниі ст. 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.

При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв'язку з порушенням умов договору страхування.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Такими законами, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок з відшкодування шкоди не виконала.

Заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ст. 262 ЦК України).

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-112цс13 та від 17 лютого 2016 року № 6-2471цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Отже, зважаючи на викладене та на ту обставину, що позивач, виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором майнового страхування, отримав від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдані збитки, - ОСОБА_3, саме положення ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» регулюють спірні правовідносини між сторонами.

Оскільки у спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора: страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, тому строк позовної давності є загальним (три роки), а його перебіг починається від дня настання страхового випадку, тобто з 18 березня 2012 року.

Проте суди у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК України не звернули уваги на зазначені положення закону, не встановили фактичних обставин справи, не врахували, що від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат та у межах загального строку позовної давності переходить право вимоги до особи, яка відповідальна за завдані страхувальнику збитки.

За таких обставин, коли фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 8 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик