Ухвала

іменем україни

13 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, реєстраційна служба Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні, публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про припинення права на частку у спільному майні, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 25 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 02 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що їй, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності належить по ⅓ частці нежитлового приміщення, площею 54,6 кв. м, яке розташоване по АДРЕСА_1. Своєю власністю вона не користується. На пропозицію сплатити вартість її частки погодилась ОСОБА_4 і заплатила їй аванс у розмірі 500 доларів США, однак пізніше відмовилась від свого наміру придбати частку. Виділити в натурі належну їй частку нежитлового приміщення технічно неможливо, сама вона користуватися цим приміщенням і здійснювати в ньому господарську діяльність можливості не має.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просила припинити її право на частку в нежитловому приміщенні, зобов'язати відповідача сплатити їй ринкову вартість цієї частки, визнавши право власності на вказане майно за відповідачем.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 25 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 02 лютого 2016 року, позов задоволено. Припинено право ОСОБА_3 на ⅓ частину нежитлового приміщення 1 поверху, площею 54,6 кв. м, яке розташоване по АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_4 право власності на ⅓ частину вказаного вище нежитлового приміщення.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що у зв'язку з неможливістю надання позивачу у володіння та користування ⅓ частини спірного майна в натурі, вона має право на одержання від відповідача грошової або іншої матеріальної компенсації вартості її частки, яка користується цим майном і погодилась сплатити таку компенсацію.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанції повністю погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 29 березня 2013 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_6 видано свідоцтво про право на спадщину за законом щодо майна померлого ОСОБА_7 - нежитлового приміщення першого поверху, площею 54,6 кв. м, розташованого по АДРЕСА_1, в рівних долях (по ⅓ частині) наступним спадкоємцям: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Право власності спадкоємців зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно.

Зазначений об'єкт є предметом іпотечного договору від 07 вересня 2007 року, укладеного між спадкодавцем ОСОБА_7 та публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк».

Згідно висновку експертного дослідження від 24 грудня 2015 року, проведеного судовим експертом ОСОБА_8, відсутня технічна можливість для поділу в натурі ідеальних часток нежитлового приміщення по АДРЕСА_1.

Під час розгляду справи відповідач передала позивачу в рахунок компенсації вартості її частки 7 500 доларів США, про що остання написала відповідну розписку.

Згідно з ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Тобто компенсація має виплачуватись всіма співвласниками.

Проте, суди першої та апеляційної інстанцій наведені норми матеріального права не врахували та стягнули компенсацію лише з одного з співвласників - ОСОБА_4, визнавши за нею право власності на ⅓ частину спірного майна, яке належало позивачу, тоді як існує ще один співвласник - ОСОБА_5, яку до участі в розгляді справи в якості співвідповідача залучено не було, проте як співвласник майна повинна також виплачувати грошову компенсацію і, відповідно, має право на спірну частку цього майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному ч. 3 цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Проте, суд першої інстанції не виконав своїх процесуальних обов'язків та не сприяв залученню ОСОБА_5 до участі у справі в якості співвідповідача, отже не розглянув спір по суті.

Разом з тим, апеляційний суд позбавлений права усунути вказані вище порушення суду першої інстанції в силу вимог процесуального закону.

Таким чином, суди попередніх інстанцій у порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України на вказані вище положення закону уваги не звернули, доводів та заперечень сторін не перевірили, не встановили всіх фактичних обставин справи, що призвело до поверхневого вирішення спору.

Враховуючи викладене, судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, а тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 388 ЦПК України ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 25 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 02 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

В.М.Колодійчук

І.М. Фаловська