Справа № 495/7707/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2016 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Чумаченко О.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідачів: не зявилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/7707/15-ц

за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «Південний»

до:

- ОСОБА_2

- ОСОБА_3

про виселення

В С Т А Н О В И В :

22.10.2015 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 банк «Південний» (далі по тексту позивач) звернулося до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по тексту відповідач-1) та ОСОБА_3 (далі по тексту відповідач-2) про виселення (а.с.1-5).

Так, позивач просить суд:

- виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з житлового будинку, загальною площею 425,6 кв.м., житловою 110,2 кв.м., що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Кропивницького, буд. 24-а;

- стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1 218 грн. в рівних частках.

Представник позивача ОСОБА_4, в судове засідання не зявилася, але подала до суду заяву, відповідно до якої заявлені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «Південний» підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу без її участі (а.с.70-71).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відзив або заперечення на позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «Південний» до суду не надали та в судові засідання не з'явилися без поважних причин, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких клопотань не заявляли, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судових засідань, про що свідчать наявні в матеріалах справи відповідні поштові повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.46-47, 67-68).

Згідно із ч.2 ст.77 Цивільного процесуального кодексу, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.169 Цивільного процесуального кодексуУкраїни, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.

Згідно із ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більше як на пятнадцять днів.

Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе і необхідне, у відповідності до ст.ст. 77, 157, 169 Цивільного процесуального кодексу України, розглянути справу без участі сторін або їх представників, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «Південний» є законними, правомірними та обґрунтованими, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 «Південний» є власником житлового будинку, загальною площею 425,6 кв.м., житловою 110,2 кв.м., що знаходиться за адресом: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Кропивницького, буд. 24-а.

Право власності ОСОБА_1 «Південний» набув шляхом звернення стягнення та придбання зазначеного будинку з електронних торгів ДП «Інформаційний Центр» Міністерства юстиції України з реалізації арештованого майна боржника - колишнього власника житлового будинку - ОСОБА_2. Зокрема, звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося за результатами виконання в примусовому порядку рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.05.2010 року по цивільній справі № 2-2047/2010 (а.с.27).

На житловій площі будинку проживають та зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3. За твердженням позивача, добровільно звільнити житловий будинок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не бажають. Дані обставини і стали підставою для звернення ОСОБА_1 Банку «Південний» до суду із відповідною позовною заявою про виселення.

Як стверджує позивач, неправомірне проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в будинку, що належить ОСОБА_1 Банку «Південний» на праві власності, призводить до грубого порушення права позивача на вільне та безперешкодне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, а тому ОСОБА_1 «Південний» вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають виселенню з житлового будинку, що знаходиться за адресом: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Кропивницького, буд. 24-а, оскільки відсутні правові підстави проживання відповідачів на території цього будинку, так як згідно Свідоцтва від 04.12.2014 року, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстраційним номером 1729, ОСОБА_1 «Південний» має у власності житловий будинок № 24-а по вул. Кропивницькій в м. Білгород-Дністровський Одеської області (а.с.33).

Право власності позивача на вищезазначене нерухоме майно виникло з дня державної реєстрації права власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, що посвідчується копією Витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права на нерухоме майно № 30462180 від 04.12.2014 року.

Вказаний обєкт нерухомого майна ОСОБА_1 «Південний» придбав як стягувач в рахунок погашення боргу ОСОБА_2 за договором кредиту та в межах процедури звернення стягнення на майно боржника. За рахунок вартості житлового будинку були задоволені вимоги ОСОБА_1 банку «Південний» за кредитним договором № В371 від 02.08.2006 року в сумі 211 812,00 грн.

Таким чином, на день звернення до суду ОСОБА_1 банк «Південний» є єдиним власником житлового будинку, що знаходиться за адресом: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Кропивницького, буд. 24-а, а ОСОБА_2 - колишнім власником зазначеного будинку, однак його право користування нерухомим майном припинено внаслідок звернення стягнення та переходу права власності на будинок до ОСОБА_1 банку «Південний».

Стаття 40 Закону України «Про іпотеку» визначає, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ст.109 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

На виконання зазначених вимог чинного законодавства ОСОБА_1 банком «Південний» відповідачам по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вручалися вимоги про виселення за вих. №86-39539БТ від 21.08.2015 року, Вих. №86-39541БТ від 21.08.2015 року (а.с.28-29).

Однак, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовилися від отримання згаданих згідно накладних № 191770 від 21.08.2015 року та № 191771 від 21.08.2015 року (а.с.30-31).

На теперішній час відповідачі продовжують проживати в будинку, що свідчить про грубе порушення вимог чинного законодавства, а також прав позивача як власника зазначеного обєкту нерухомості, оскільки на теперішній час позивач позбавлений можливості в здійсненні правомочності власника щодо користування та розпорядження своїм власним майном, а саме житловим будинком по вул. Кропивницького, буд. 24-а, в м. Білгород-Дністровський, Одеської області.

Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із притіненням права власності особи втрачається н право користування жилим приміщенням у членів його сімї.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом України під розгляду справи № 6-158цс14.

Частиною 1 статті 360-7 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

В силу приписів п.8 ч.1 ст.346 ЦК України право власності ОСОБА_2 припинилося 04.12.2014 року у звязку із зверненням стягнення на майно за зобов'язаннями власника, а тому й право користування житловим будинком членами його сімї, зокрема ОСОБА_3, також припинилося.

Таким чином, проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на житловій площі будинку, що знаходиться за адресом: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Кропивницького, буд. 24-а, є неправомірним.

Відповідно до ст.109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (ч.2 ст.109 ЖК Української РСР). У такому випадку виселення здійснюється відповідно до ч.4 ст.109 та ст.1322 ЖК УРСР.

Як вбачається із договору кредиту № В371 від 02.08.2006 року, а саме п.1.2., кредит надавався ОСОБА_2 на придбання нерухомості. В іпотеку Банку в якості забезпечення зобовязань по кредиту переданий житловий будинок, що знаходиться за адресом: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Кропивницького, буд. 24-а, та який складав предмет іпотеки згідно договору іпотеки від 02.08.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 за реєстровим №2844.

Таким чином виселення ОСОБА_2 та членів його сімї має здійснюватися без надання таким особам іншого житла, оскільки житловий будинок був одержаний ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу за рахунок коштів кредиту.

Крім того, вимоги про виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_1 Банком «Південний» заявлялися до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у справі № 495/2670/14-ц (а.с.7-8).

Однак, апеляційний суд Одеської області переглядаючи рішення першої інстанції про задоволення позову Банку, у своєму новому рішенні зазначив, що: оскільки позовні вимоги про звернення стягнення на будинок банком не заявлялись, а направлені позивачем вимоги про виселення в силу ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК Української РСР не стосується виселення мешканців на підставі рішення суду про зверненням стягнення, а стосується виключно застосування іпотеко держателем процедури позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, вимоги Банку про виселення до згаданих осіб на момент предявлення позову суд визнав передчасними, та з цієї підстави у позові Банку відмовив (а.с.9-15).

Отже, з урахування приписів, викладених у рішенні Апеляційного суду Одеської області від 26.05.2015 року у справі №22ц/785/4353/15, ОСОБА_1 «Південний» звертається до суду як власник житлового будинку № 24-а по вул. Кропивницькій в м. Білгород-Дністровський Одеської області в порядку ст.109 ЖК Української РСР, ст.ст. 316, 317, 321, 386, 391 ЦК України оскільки, по перше, ОСОБА_1 «Південний» згідно Свідоцтва від 04.12.2014 року про право власності є єдиним законним власником житлового будинку № 24-а по вул. Кропивницькій в м. Білгород-Дністровський Одеської області. Однак, на день подачі позову позивач позбавлений можливості в здійсненні правомочності власника щодо користування та розпорядження своїм власним майном, що є грубим порушенням прав власника, закріплених відповідно до ст.41 Конституції України, ч.1 ст.316, ст.317 ЦК, ч.ч. 1,2 ст.321 ЦК України, за змістом яких право власності є непорушним, та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

По друге, зверненням стягнення на предмет іпотеки згідно ст.109 Житлового кодексу Української РСР є підставою для виселення всіх мешканців, що мешкають у ньому. А беручи до уваги те, що на житловий будинок звернено стягнення під час виконання в примусовому порядку рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.05.2010 року по справі № 2-2047/2010, у ОСОБА_1 Банку «Південний» в силу приписів ст.109 Житлового кодексу Української РСР виникло право на виселення всіх мешканців зазначеного будинку.

По третє, підтвердженням повідомлення відповідачів про виселення є копії накладних курєрської служби доставки, а також ті обставини, що участь у попередній справі про виселення ОСОБА_2 приймав, оскаржував рішення першої інстанції, а отже обізнаний з вимогами Банку про виселення.

Згідно з ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися свою власністю.

Відповідно до статей 316-317 Цивільного кодексу України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник вправі вимагати усунення будь-яких порушень своїх прав, навіть якщо вони не поєднані з позбавленням права володіння (ст.391 ЦК України).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку, що вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «Південний» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати понесені Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «Південний» при розгляді справи підлягають солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 316-317, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 64, 157, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «Південний» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Кропивницького, буд. 24-а, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Кропивницького, буд. 24-а, ідентифікаційний номер відсутній)з житлового будинку, загальною площею 425,6 кв.м., житловою 110,2 кв.м., що знаходиться за адресою: 67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Кропивницького, буд. 24-а;

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Кропивницького, буд. 24-а, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Кропивницького, буд. 24-а, ідентифікаційний номер відсутній) на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 банк «Південний» (65059, місто Одеса, вулиця Краснова,6/1, ) сплачений судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Мишко