АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3786/16 Справа № 175/2665/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шабанов А. М. Доповідач - Макаров М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Максюти Ж.І., Прозорової М.Л.,

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказав на те, що 31 серпня 2012 року він надав в борг ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 118 000 грн., з граничним терміном повернення до 31 серпня 2013 року, а 01 лютого 2013 року він надав в борг ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 161 000 грн., з граничним терміном повернення до 01 лютого 2014 року, про що було складені відповідні розписки та договори.

В подальшому 31 серпня 2012 року та 01 лютого 2013 року між ним та ОСОБА_5 були укладені договори поруки, а також окремо з ОСОБА_6, ОСОБА_3 були укладені відповідні договори поруки. Всупереч договірним зобов'язанням, у встановлений термін ОСОБА_2 грошові кошти не повернула, у зв'язку з чим просив стягнути з відповідача ОСОБА_5 заборгованість в межах довогорів поруки, а всього 400 грн., а також стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на його користь за договором позики від 31 серпня 2012 року в розмірі 196 494 грн., з яких: 117 800 - заборгованість за кредитом, 72 216 грн. - індекс інфляції, 6 478 грн. - 3% річних, та за договором позики від 01 лютого 2013 року в розмірі 264 253 грн., з яких: 160 800 - заборгованість за кредитом, 96 439 грн. - індекс інфляції, 6 814 грн. - 3% річних.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено та ухвалено: стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 31 серпня 2012 року в розмірі 200 грн; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 01 лютого 2013 року в розмірі 200 грн.; стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 31 серпня 2012 року в розмірі 196 494 грн., з яких: 117 800 - заборгованість за кредитом, 72 216 грн. - індекс інфляції, 6 478 грн. - 3% річних; стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 01 лютого 2013 року в розмірі 264 253 грн., з яких: 160 800 - заборгованість за кредитом, 96 439 грн. - індекс інфляції, 6 814 грн. - 3% річних; вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Вказаним вимогам рішення суду частково не відповідає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 31 серпня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір позики на грошову суму 118 000 грн., з граничним терміном повернення до 31 серпня 2013 року, що підтверджується договором позики від 31.08.2012 року (а.с. 10), отримання ОСОБА_2 грошових коштів підтверджується також копією розписки від 31.08.2012 року (а.с. 11).

Також, 01 лютого 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір позики на грошову суму 161 000 грн., з граничним терміном повернення до 01 лютого 2014 року (а.с. 12, 13).

Як вбачається з матеріалів справи, в забезпечення зобов'язань ОСОБА_2, 31 серпня 2012 року, 01 лютого 2013 року між позивачем та ОСОБА_5 були укладені відповідні договори поруки, згідно яких, останній поручився за виконання боржником зобов'язань за договорами позики у розмірі 200 грн. відповідно до кожного договору поруки. (а.с. 19, 20).

Також 31 серпня 2012 року, 01 лютого 2013 року між позивачем та ОСОБА_6, та позивачем і ОСОБА_3 з кожним окремо були укладені договори поруки, згідно яких поручителі поручилися за виконання зобов'язань між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з виконання боргових зобов'язань за договорами позики (а.с. 21, 22).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

А згідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором

Крім того статтю 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Враховуючи, що відповідачі належним чином не виконують свої зобов'зання за договорами позики, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку, що заборговані кошти підлягають з відповідачів стягненню з урахування вимог ст. 625 ЦК України.

Разом з цим колегія суддів не може погодитися з рішенням суду в частині солідарного стягнення заборгованості з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6, а також із стягнутою сумою, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

А згідно ч.3 ст. 554 ЦК України особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, ОСОБА_3 31 серпня 2012 року та 01 лютого 2013 року були укладені окремі договори поруки, за умовами яких ОСОБА_6 та ОСОБА_3 кожен окремо зобов'язався солідарно відповідати перед позивачем за виконання боржником ОСОБА_2 своїх зобов'язань за договорами позики від 31 серпня 2012 року та від 01 лютого 2013 року.

Оскільки відповідачі, а саме ОСОБА_6 та ОСОБА_3, кожен окремо поручилися за виконання зобов'язань за договором позики ОСОБА_2 перед ОСОБА_4, а тому вони не можуть солідарно разом нести відповідальність за цими зобов'язаннями.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_2 частково погашала заборгованість за договорами позики та було нею сплачено за договором позики від 31 серпня 2012 року суму в розмірі 37800 грн. та за договором позики від 01 лютого 2013 року суму в розмірі 13270 грн. (а.с. 129-147), у зв'язку з чим рішення суду в частині стягнутої суми заборгованості за цими договорами позики підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог в цій частині з вирахуванням сплачених сум та стягнення з відповідачів заборгованості за договором позики від 31 серпня 2012 року загальну суму заборгованості в розмірі 134 960,11 грн., з яких: 80 200 грн. - заборгованість за кредитом, 50 329,80 - індекс інфляції, 4430,31 грн. - 3% річних, а за договором позики від 01 лютого 2013 року суму заборгованості в розмірі 242 473,50 грн., з яких: 147730 грн. - заборгованість за кредитом, 88490,27 грн. - індекс інфляції, 6253,23 грн. - 3% річних.

Доводи апеляційної скарги про незаконність судового рішення та відмову в задоволенні позовних вимог колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки правових підстав для відмови у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з поручителів колегія суддів не вбачає, та в межах доводів апеляційної скарги таких підстав не встановлено.

Що стосується рішення суду про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за вказаними договорами позики на користь позивача, то це рішення в цій частині не оскаржується, а тому в цій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_5 підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по справі в сумі по 913,50 грн. з кожного на користь позивача.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303,307,309, 313-317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року в частині стягнення судових витрат та в частині стягнення боргу з ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1) та ОСОБА_6 (ІПН: НОМЕР_2) на користь ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_3) заборгованість за договором позики від 31 серпня 2012 року в розмірі 134 960,11 грн., з яких: 80 200 грн. - заборгованість за кредитом, 50 329,80 - індекс інфляції, 4430,31 грн. - 3% річних.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_3) заборгованість за договором позики від 31 серпня 2012 року в розмірі 134 960,11 грн., з яких: 80 200 грн. - заборгованість за кредитом, 50 329,80 - індекс інфляції, 4430,31 грн. - 3% річних.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1) та ОСОБА_6 (ІПН: НОМЕР_2) на користь ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_3) заборгованість за договором позики від 01 лютого 2013 року в розмірі 242 473,50 грн. з яких: 147730 грн. - заборгованість за кредитом, 88490,27 грн - індекс інфляції, 6253,23 грн. - 3% річних.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_3) заборгованість за договором позики від 01 лютого 2013 року в розмірі 242 473,50 грн. з яких: 147730 грн. - заборгованість за кредитом, 88490,27 грн. - індекс інфляції, 6253,23 грн. - 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1), ОСОБА_6 (ІПН: НОМЕР_2), ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_1), ОСОБА_5 (ІПН: НОМЕР_4) на користь ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_3) судовий збір з кожного у сумі по 913,50 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Ж.І. Максюта

М.Л. Прозорова