Справа № 363/1346/15-ц Головуючий у І інстанції Чірков Г. Є.
Провадження № 22-ц/780/3357/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 15.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

15 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Приходька К.П.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «База відпочинку «Фалькон», Глібівської сільської ради Вишгородського району Київської області про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

УСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що її чоловік - ОСОБА_3, діючи без її згоди, передав на підставі акту прийому-передачі до статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «База відпочинку «Фалькон» (далі ТОВ «База відпочинку «Фалькон») набуті ними за час шлюбу та належні їм на праві спільної сумісної власності подружжя 3/10 частини бази відпочинку «Сокіл». У звязку з нікчемністю на підставі ст. 65 СК України, ст. 369 ЦК України вказаного правочину, позивачка просила суд: визнати недійсними рішення виконавчого комітету Глібівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 8 вересня 2006 року № 42 та видане на цій підставі свідоцтво про право власності на нерухоме майно у частині визнання та реєстрації права власності за ТОВ «База відпочинку «Фалькон» на 3/10 частини бази, що розташована на території урочища «Зелений бір», 4 Глібівської сільської ради Вишгородського району Київської області; стягнути в натурі з ТОВ «База відпочинку «Фалькон» та відновити право спільної сумісної власності подружжя на 3/10 частини бази відпочинку «Сокіл».

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 4 серпня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 1 жовтня 2015 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов

ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсними рішення виконавчого комітету Глібівської сільської ради Вишгородського району Київської області

від 8 вересня 2006 року № 42 в частині оформлення (визнання) права власності за ТОВ «База відпочинку «Фалькон» на 3/10 частини бази відпочинку «Сокіл», яка розташована за адресою: урочище «Зелений бір», 4, Глібівської сільської ради Вишгородського району Київської області, та видане на підставі цього рішення свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 19 вересня 2006 року у частині посвідчення права власності за ТОВ «База відпочинку «Фалькон» на 3/10 частини цієї бази відпочинку, які належать ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 28 квітня 2006 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року частково задоволено касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «База відпочинку «Фалькон», рішення апеляційного суду Київської області від 01 жовтня 2015 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд.

За результатами нового апеляційного розгляду справи, колегія суддів, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 березня 1986 року.

28 квітня 2006 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_3 придбав у ТОВ «Аспект» 3/10 частини бази відпочинку «Сокіл», що знаходиться за адресою Київська область, Вишгородський район, Глібівська сільська рада, «Зелений бір», урочище 4.

Право власності ОСОБА_3 на частку у спільному майні 24 травня 2006 року зареєстровано Вишгородським БТІ.

27 липня 2006 року ОСОБА_3 на виконання рішення установчих зборів від 26 липня 2006 року передав до статутного капіталу ТОВ «База відпочинку «Фалькон» 3/10 частини Бази відпочинку «Сокіл».

19 вересня 2006 року Глібівською сільською радою відповідно до рішення виконавчого комітету № 42 від 08 вересня 2006 року було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ № 789389, згідно з яким обєкт нерухомого майна, розташований за адресою: Київська обл.., Вишгородський район, с/рада Глібіська, «Зелений бір» урочище 4, є база відпочинку оформлено право власності Бази відпочинку «Сокіл» за ТОВ «База відпочинку «Фалькон», що належить ТОВ «База відпочинку «Фалькон» на праві приватної власності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що з моменту внесення майна до статутного фонду господарського товариства останнє є його власником, а той з подружжя, який не є його учасником, має право на поділ одержаних доходів. При цьому зазначив, що вклад до статутного фонду товариства не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Статтею 63 СК встановлено, шо дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, шо належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 65 ЦК дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відносини стосовно майна господарського товариства регулюються нормами ЦК, ГК та Законом "Про господарські товариства".

За змістом ст. 113 ЦК та ст. 1 Закону "Про господарські товариства" товариство з обмеженою відповідальністю належить до господарських товариств. Господарські товариства можуть набувати майнових та особистих немайнових прав.

Згідно зі ст. 115 ЦК та ст. 12 ЗУ «Про господарські товариства» господарське товариство є власником:

1) майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу;

2) продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності;

3) одержаних доходів;

4) іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.

Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом.

Грошова оцінка вкладу учасника господарського товариства здійснюється за згодою учасників товариства, а у випадках, встановлених законом, вона підлягає незалежній експертній перевірці.

Виходячи зі змісту ч.ч. 2, 3 ст. 61 СК, якщо вклад до статутного капіталу господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім'ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів.

Таким чином, з моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки об'єкта права спільної сумісної власності подружжя.

Право на компенсацію вартості частини коштів виникає в іншого подружжя лише щодо спільних коштів, а не статутного капіталу, при цьому лише в тому разі, коли спільні кошти всупереч ст. 65 ЦК були використані одним із подружжя саме для внесення вкладу до статутного капіталу.

Отже, у разі передання подружжям свого майна для здійснення підприємницької діяльності шляхом участі одного з них у заснуванні господарського товариства це майно належить зазначеному товариству на праві власності, подружжя набуває відповідне майнове право, яке реалізується одним із подружжя (засновником) шляхом участі в управлінні товариством, а друге подружжя набуває право вимоги виплати йому певних сум у разі поділу майна між подружжям.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

ОСОБА_4