У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Гулька Б.І., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання окремого положення договору дебетного карткового рахунку недійсним, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 2 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що у грудні 2014 року у публічному акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») відкрито дебетовий картковий рахунок з видачею йому дебетової пластикової картки міжнародного зразка. Протягом грудня 2014 року по картці здійснено ряд транзакцій - покладено певну суму коштів та на території Польщі знято певну суму по місцевому курсу валют. За результатами проведених валютнообмінних операцій у банкоматах комерційних банків на рахунку дебетової картки залишився залишок коштів і ніякого боргу не виникало. Згодом банком змінено курс валют, за яким з картки знято кошти. Наприкінці січня 2015 року співробітниками банку повідомлено про наявність заборгованості за вказаним рахунком у сумі 385 433 грн 88 коп. та зазначає про необхідність її погашення на підставі п. 1.1.2.9 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до зазначеного пункту клієнт зобов'язаний протягом 30 днів з часу виникнення заборгованості погасити таку по картковому рахунку у разі її виникнення в результаті курсової різниці, технічних помилок у роботі обладнання та в інших випадках. Відповідач неправомірно нарахував зазначену заборгованість, оскільки виникла вона у зв'язку із самовільним збільшенням курсу валюти. Банк прокредитував його всупереч його волі (несанкціонований овердрафт). Зазначений пункт договору порушує його законні права та інтереси. 30 січня 2015 року відповідач неправомірно назвав проведені операції такими, що сталися внаслідок збою програмного забезпечення через недосконалість розробленої банком комп'ютерної програми. Вважає, що відповідальність за власні недоліки у роботі покладається на банк. Положення пункту 1.1.2.9 договору є несправедливими, свідчать про істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, що суперечить нормам законодавства України.

З огляду на викладені обставини просив позов задовольнити.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 2 лютого 2016 року, позов залишено без задоволення.

У поданій касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням положень ст. ст. 207, 638 ЦК України, дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Судами установлено, що 6 лютого 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено договір банківського дебетового карткового рахунку шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг і наступною видачею клієнту дебетової пластикової картки міжнародного зразка.

Відповідно до п. 1.1.2.9 Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» у разі виникнення заборгованості держателя по картрахунку в результаті курсової різниці, технічних помилок у роботі обладнання та в інших випадках клієнт зобов'язується погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення.

Суди дійшли правильного висновку про те, що зазначений пункт Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» передбачає обов'язок клієнта погасити заборгованість у строк 30 днів з моменту її виникнення, а не встановлює механізм чи спосіб нарахування заборгованості у разі курсової різниці, технічних помилок у роботі обладнання та в інших випадках.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Таким чином, правильним є висновок судів про те, що оспорюваний пункт договору банківського дебетового карткового рахунку на час укладення не суперечив вимогам діючого законодавства, не порушує права позивача, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 2 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

Б.І.Гулько

С.П.Штелик