Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №320/1610/15-ц
Провадження №22ц/778/138/16 Головуючий у 1 інстанції: Кучеренко В.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді: Каракуші К.В.,

суддів: Гончар М.С.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 вересня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3В, ОСОБА_4

Позов обґрунтував тим, що 23 квітня 2008 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого їй було надано кредит у розмірі 24 000,00 доларів США, а ОСОБА_3 зобов'язалась повернути кредит у повному обсязі не пізніше 23 квітня 2018 року, та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 14 % річних. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 0/П від 25 квітня 2008 року, відповідно до якого відповідальність відповідачів перед позивачем є солідарною.

Посилаючись на те, що в супереч умов кредитного договору відповідач ОСОБА_3 не здійснює платежів для погашення кредиту з квітня 2014 року, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання, в зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 11 582,61 доларів США, з яких: 10 576,18 доларів США заборгованість за кредитом, 1 006,43 доларів США - заборгованість по процентам, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентам в розмірі 4585,07грн, з яких: 3 532,57 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту, 1 052,50 грн. - пеня за прострочення сплати процентів, позивач просив суд стягнути вказаний розмір заборгованості в солідарному порядку з відповідачів та компенсувати за рахунок відповідачів судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1872,16грн.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 вересня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь позивача заборгованість по кредиту в сумі 10 576 доларів США 18 центів, заборгованість про процентам у сумі 1 006 доларів США 43 центи, заборгованість по сплаті пені у розмірі 4 585 доларів США 07 центів.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням , ОСОБА_3, ОСОБА_4 в інтересах яких діє ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Неявка представника позивача, який належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає судовому розгляду.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника відповідачів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержання норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 23 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та Галкіною О.В. було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого їй було надано кредит в сумі 24 000,00 доларів США, на строк до 23.04.2018 року з процентною ставкою 14 % річних, відповідно до додатку № 1 до кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватись щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору, погашення нарахованих процентів згідно з п.1.3.4. договору відбувається з 01 по 10 (включно) число кожного місяця наступного за тим, за які були нараховані проценти (а.с.6-9).

25 квітня 2008 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 0/П, відповідно до умов якого ОСОБА_4 зобовязався відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_3 усіх зобовязань що виникли з кредитного договору та їх відповідальність перед позивачем є солідарною (а.с.14-15).

21 лютого 2009 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінено графік погашення кредиту (а.с.11, 12-13).

Позивач виконав взяті на себе зобовязання надавши відповідачу ОСОБА_3 кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок № 7500.

21 лютого 2009 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінено графік погашення кредиту (а.с.11, 12-13).

Всупереч умов договору ОСОБА_3 не здійснює платежів для погашення кредиту з квітня 2014 року, чим порушила взяті на себе зобовязання.

14 листопада 2014 року відповідачам були направлена вимога про погашення простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1691,66 доларів США та процентами 562,41 доларів США, яка була залишена без задоволення (а.с.17-20).

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про задоволення позову ПАТ «УкрСиббанк» про дострокове стягнення кредиту в солідарному порядку з боржника та поручителя.

Судом вірно застосовано ст.ст. 526, 543, 553-555, 625, 629, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, з системного аналізу яких вбачається, що зобовязання за договором, у тому числі за договором кредиту, за яким кредитодавець надає кошти, а позичальник зобовязується їх повернути зі сплатою процентів, є обовязковими для виконання сторонами, має виконуватися належним чином, у тому числі солідарним боржником за договором поруки в разі настання у сторін договорів відповідальності за порушення грошового зобовязання .

Твердження апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення на підставі неповного дослідження доказів, а саме без дослідження оригіналу кредитного договору є безпідставними. Відповідачами не оспорюється факт укладання кредитного договору, до того ж представник відповідачів під час судового розгляду був ознайомлений з оригіналом кредитної справи (а.с.166). Посилання у скарзі на те, що до матеріалів справи не долучено докази продажу кредитного портфелю ПАТ «УкрСиббанк» на користь ПАТ «ДельтаБанк» не заслуговують на увагу, оскільки ґрунтується на припущеннях відповідачів про те, що право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ПАТ «ДельтаБанк».

Розмір заборгованості за кредитним договором відповідачами не оскаржується, будь-яких контр розрахунків суду не надавалось.

Пояснення представника відповідачів у судовому засіданні про незаконність оскаржуваного рішення в частині стягнення пені у доларовому виразі не є підставою для скасування або зміни судового рішення виходячи з такого. Зі змісту позовної заяви та мотивувальної частини оскаржуваного рішення вбачається, що позовні вимоги про стягнення пені були заявлені і досліджувались судом у розмірі 4 585,07 грн., з яких: пеня за прострочення сплати кредиту 3532,57грн., пеня за прострочення сплати процентів 1052,50грн. В резолютивній частині рішення судом помилково визначена пеня у доларовому виразі, а саме 4 585,07 доларів США замість 4 585,07 грн, проте вказана описка суду в резолютивній частині рішення підлягає виправленню в порядку ст.219 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо збільшення обсягу відповідальності поручителя у звязку із укладенням додаткової угоди від 21 лютого 2009 року, за умовами якої сторони погодили інший графік погашення кредиту не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Аналізуючи додаткову угоду від 21 лютого 2009 року, за умовами якої було змінено графік погашення кредиту та порівнюючи її із графіком, який було погоджено під час укладання кредитного договору та погоджено із поручителем, колегія суддів не вбачає обставин збільшення обсягу відповідальності у розумінні ч.1 ст.559 ЦК України, оскільки як правильно зазначив суд першої інстанції з нового графіку не вбачається змін зобовязання, що потягло за собою встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення або розширення змісту основного зобовязання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним.

Графіком, що погоджений додатковою угодою від 21 лютого 2009 року, так і графіком, що був погоджений за кредитним договором від 23 квітня 2008 року, встановлювався максимально допустимий залишок заборгованості за кредитом на певну дату (зворот а.с.9-10, 12-13). При чому, як вбачається з графіку погодженого 21 лютого 2009 року період з 10.02.2009 року по 10.09.2009 року не увійшов до нього, що свідчить про надання кредитних канікул позичальнику.

Доводи апеляційної скарги про те, що внаслідок укладання додаткової угоди від 21 лютого 2009 року збільшився загальний розмір заборгованості більше ніж на 1269,24 долара США через збільшення щомісячного платежу за кредитом на 11,54 долара США є неприйнятними. Оскільки ані графіком погодженим за кредитним договором , ані графіком за додатковою угодою не встановлювались розміри щомісячних платежів, отже твердження про збільшення їх розмірів після укладання додаткової угоди є безпідставними. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження посилань про те, що після погодження нового графіку погашення кредиту, за умовами якого сторони погодили нові розміри максимально допустимої заборгованості за кредитом на певні дати і це вплинуло на збільшення обсягу відповідальності матеріали справи не містять.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, яке призвело чи могло призвести до неправильного вирішення справи, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 вересня 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: