Справа № 495/230/16-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

15 лютого 2016 року м. Білгород-Дністровський

Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого - одноособово судді Боярського О.О.,

при секретарі Рачицькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та просить суд:

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 05.01.2015 року в розмірі 150 000 гривень;

-стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за гарантійним листом від 05.01.2015 року в розмірі 10 000 гривень.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 05 січня 2015 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики за яким ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 150 000 гривень з терміном повернення до 05 листопада 2015 року. Проте, ОСОБА_2 вчасно борг не повернув та по сьогоднішній день не виконав своє грошове зобовязання перед ОСОБА_1

В той же день, 05.01.2015 року ОСОБА_3 написала гарантійний лист відповідно до змісту якого, вона гарантує ОСОБА_1 своєчасне повернення ОСОБА_2 грошових коштів. У звязку з не вжиттям ОСОБА_3 заходів щодо повернення ОСОБА_2 позичених коштів, ОСОБА_1 була нанесена моральна шкода, яку він оцінює в 10 000 гривень.

Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься його заява, відповідно до якої просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся, надав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги ОСОБА_1 повністю визнає.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, надала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю.

У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та всі надані докази, встановивши характер правовідносин, що склалися між сторонами, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 05 січня 2015 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно з яким, останній позичив у позивача грошові кошти в розмірі 150 000 гривень та зобовязався їх повернути до 05 листопада 2015 року. Договір укладався в письмовій формі та з дотриманням вимог ст.203 ЦК України щодо чинності правочину.

Такі обставини відповідачем під час розгляду справи не заперечувалися, тому, відповідно до положень ч.1 ст. 61 ЦПК України (обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню), суд вважає доведеним та достеменно підтвердженим факт укладання між сторонами договору позики, на який вказує позивач та який міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Беручи до уваги вищевикладене, проаналізувавши всі обставини справи та враховуючи законодавчо закріплені імперативні норми щодо виконання сторонами позикового зобовязання, суд вважає повністю обґрунтованою та правомірною вимогу позивача щодо стягнення з ОСОБА_2 суму заборгованості в розмірі 150 000 гривень.

Разом з тим, суд не може погодитись з твердженнями позивача щодо завдання йому ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень з огляду на наступне.

05.01.2015 року ОСОБА_3 склала гарантійний лист, відповідно до якого, вона гарантує повернення ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 150 000 гривень за договором позики від 05.01.2015 року перед позивачем.

Однак, за положенням ст. 560 ЦК України, хоча гарант і відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником, але гарантом може виступати лише банк, страхова організація або інша фінансова установа.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів щодо наявності у ОСОБА_3 статусу фінансової установи та складала гарантійний лист вона як фізична особа. Тому, суд не сприймає гарантійний лист від 05.01.2015 року як належний та достовірний доказ наявності у ОСОБА_3 будь-яких зобовязань за складеним нею гарантійним листом, тобто, даний лист не створює для сторін жодних правових наслідків, зокрема прав та обовязків.

Таким чином, відсутність зобовязань у ОСОБА_3 перед позивачем за гарантійним листом кореспондує відсутність у нього можливості заявляти будь-які вимоги похідні від зазначеного листа, складеного 05.01.2015 року.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_3 на користь позивача суд приймає до уваги, що згідно з ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою яка її завдала, за наявності її вини.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Позивачем не вказано, яке його право порушено і в чому, враховуючи положення ч.2 ст. 23 ЦК України, полягає його моральна шкода. Суд вважає, що немає підстав для задоволення позову позивача в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 10 000 грн. моральної шкоди, так як позивачем не наведено доказів про заподіяння йому моральної шкоди.

На підставі ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача сплачені та документально підтверджені судові витрати позивача: судовий збір в розмірі 1500 грн.

Керуючись ст.ст. 23, 203, 506, 509, 1046, 1049, 1167 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 209, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який проживає за адресу: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, який проживає за адресу: АДРЕСА_2) суму боргу за договором позики від 05.01.2015 року в розмірі 150 000 (сто пятдесят тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який проживає за адресу: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, який проживає за адресу: АДРЕСА_2) суму сплаченого судового збору в розмірі 1 500 (одна тисяча пятсот) гривень.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя