АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач - Іванченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Рубан С.М., Желепи О.В.

при секретарі: Перетятько А.К.

за участю:

представника позивача ПАТ «ШБУ-41» - Кулинич В.П.

відповідача: ОСОБА_3

представників відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5

представника третіх осіб Святошинської РДА в м. Києва та служби у справах дітей Святошинської РДА в м. Києва: Ковальнога І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Шляхо-будівельне управління №41» до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, про виселення без надання іншого житлового приміщення та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Шляхо-будівельне управління №41», третя особа - Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, про залишення на проживання у кімнаті

за апеляційними скаргами ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4,

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 липня 2016 року та на додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

ПАТ «ШБУ №41» звернулось до Святошинського районного суду м. Києва з позовом в якому просило виселити ОСОБА_3 та її дітей - ОСОБА_7, ОСОБА_9 - ОСОБА_9, з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Також ОСОБА_3 подала до ПАТ «ШБУ №41» зустрічну позовну заяву, в якій просила залишити її на постійне проживання в кімнаті АДРЕСА_1, де вона фактично проживає 21 рік.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 липня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Шляхо-будівельне управління №41» до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах дітей Святошинської РДА в м. Києві, Святошинська РДА в м. Києві, про виселення без надання іншого житлового приміщення - задоволено.

Виселено ОСОБА_3 ОСОБА_7 ОСОБА_9, ОСОБА_10 з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ «Шляхо-будівельне управління №41», третя особа - Служба у справах дітей Святошинської РДА в м. Києві, про залишення на проживання у кімнаті - відмовлено.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Шляхо-будівельне управління №41» судовий збір в розмірі 1218 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та додатковим рішенням, ОСОБА_3подала апеляційну скаргу в якій просила рішення суду першої інстанції та додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Шляхо-будівельне управління №41» відмовити в повному обсязі, а зустрічний позов задовольнити.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним, оскільки ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з'ясуванні обставин справи. Зокрема зазначає, що виселення ОСОБА_3 разом з її малолітніми дітьми порушує їх права гарантовані Конституцією України. Також вказує, що судом першої інстанції належним чином не було повідомлено третю особу Святошинську РДА в м. Києві. Та, у зв'язку з тяжким матеріальним становищем просила скасувати додаткове рішення.

Відповідач та її представники у суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник позивача у суді апеляційної інстанції заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити.

Представник третіх осіб підтримала апеляційну скаргу.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З наявної в матеріалах справи копії договору № 1 про здачу в найм жилих приміщень, укладеного між ВАТ «ШБУ №41» та Національною академією оборони України (орендар), вбачається, що ВАТ «ШБУ - 41» здає в найм під житло на термін з 01 грудня 2004 року по 01грудня 2009 року, а Національна академіяоборони України оплачує згідно «кошторису доходів» відповідно до виставлених рахунків 3 ліжко-місця в гуртожитку, загальною вартістю 300 грн, які надавались для тимчасового проживання з 01 грудня 2004 року по 01грудня 2009 року сім'ї ОСОБА_3

Судом встановлено, що гуртожиток по АДРЕСА_1 знаходиться на балансі ПАТ «ШБУ №41» та перейшов до нього в результаті корпоратизації підприємства.

Як встановлено судом, що ОСОБА_3 разом зі своїми неповнолітніми дітьми: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1ння, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 проживають у кімнаті НОМЕР_1 гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1

Згідно відомостей ГУДМС України в м. Києві від 19грудня 2015 року, ОСОБА_3 по м. Києву зареєстрованою не значиться.

Статтею 127 ЖК УРСР,визначено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Згідно зі ст. 129 ЖК Української PCP на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що матеріали справи не місять відомостей, які б свідчили, що ОСОБА_3 видавався ордер або з нею укладався договір який би надав підстави для її проживання разом з малолітніми дітьми у вказаній кімнаті гуртожитку.

Статтею 62 ЖК УРСР визначено, що при розгляді спорів, що випливають з договору найму жилого приміщення, суд застосовує норми цивільного законодавства.

Отже висновок суду про застосування норм цивільного законодавства та зокрема ст.. 782 ЦК України з огляду на те, що ОСОБА_3 була фактичним наймачем кімнати у гуртожитку, який перебуває на балансі ПАТ «ШБУ №41» і між ними існували фактичні договірні відносини найму, є обґрунтованим.

У відповідності до положень ст.782 ЦК України передбачає, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

10 вересня 2015 року ПАТ «ШБУ №41» звернулось до ОСОБА_3 з вимогою про сплату заборгованості за орендну плату та виселення в якій вказувало орендна плата за проживання у гуртожитку не сплачувалась з січня 2006 року та станом на звернення з вимогою заборгованість складає 84200 грн. Крім того вказувалось, що ОСОБА_3 необхідно негайно сплатити заборгованість та протягом десяти днів виселитись разом із сім'єю із кімнати НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_1

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 вказала що нею було внесено плату за проживання з 2009 року у розмірі 100 грн.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на те, що вона намагалась отримати квитанції за плату проживання, оскільки стороною відповідача не надавалось доказів на підтвердження вказаних обставин.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 проживають без відповідної правової підстави в кімнаті НОМЕР_1 гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 та плату за проживання в гуртожитку не вносять чим порушують права ПАТ «ШБУ №41», які підлягають захисту, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог, оскільки судом достеменно встановлено, що ОСОБА_3 незаконно проживає в гуртожитку і передбачені законодавством підстави для її проживання в спірній кімнаті відсутні.

Також колегія суддів вважає, що додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року необхідно залишити без змін, оскільки дане рішення ухвалено з додержанням вимог законодавства, а вказані апелянтом підстави для його скасування не можуть бути підставою для його скасування.

Доводи апеляційних скарг не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, на законність оскаржуваних рішень не впливають.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законними та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, внаслідок чого підстав для скасування з мотивів викладених в апеляційних скаргах, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 липня 2016 року та додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: