У Х В А Л А

Іменем України

30 листопада 2016 року м. Київ

Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Таран Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Моторенко К.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Києві скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві Вахрушевої Ради Миколаївни,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2016 року до суду надійшла скарга ОСОБА_1 на дії та бездіяльність старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві Вахрушевої Р.М.

У вказаній скарзі заявник зазначив, що постановою старшого державного виконавця державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві Вахрушевої Р.М. від 26.11.2015 року виконавчий лист за №2-774/13, виданий Деснянським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_3 на його користь грошових сум повернений без виконання. Зокрема, старший державний виконавець прийшов до висновку, що прийняті ним заходи не призвели до стягнення з ОСОБА_3: грошових коштів. Вказана постанова є необґрунтованою та незаконною.

Так, на підставі виконавчих листів старшим державним виконавцем державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві Вахрушевою Р.М. 04.11.2014 року відкрито виконавче провадження. Водночас, всупереч пунктам 1, 2 і 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», через пасивність та недбалість державного виконавця стягнення з боржника не проводилось. На неодноразові особисті звернення скаржника старший державний виконавець Вахрушева Р.М. стверджувала про активну діяльність по виконавчому провадженню. Однак, будь-яких письмових повідомлень про перебіг виконання судового рішення від державного виконавця скаржник не отримував. Боржник ОСОБА_3 скориставшись бездіяльністю державної виконавчої служби, відчужила належну їй квартиру, легковий автомобіль, земельні ділянки. ОСОБА_3 ігнорує виклики державного виконавця, про своє місце праці не повідомляє. ОСОБА_3 працездатна особа, ІНФОРМАЦІЯ_1, умисне здійснила виписку з постійного місця проживання без подальшої реєстрації, тобто уникає від виконання судового рішення. Всупереч вимогам ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовв'язаний звернутися до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника. Таким чином, не забезпечивши виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець незаконно, без урахування вимог ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», постановив про повернення виконавчого документа. Крім цього, відділ державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в місті Києві помилково надіслав виконавчий лист та постанову про повернення виконавчого документу за місцем реєстрації скаржника, а не на адресу вказану ним в листах від 29.10.2014 року та 30.06.2015 року. Фактично скаржник проживає в АДРЕСА_2, а адресу для листування вказав офісне приміщення адвокатського, об'єднання «Фортуна» по вулиці Пушкінській, 8-а міста Києва. По місцю реєстрації скаржника ніхто з його близьких та рідних не проживає та не перебуває, лише за збігом певних обставин йому 22.09.2016 року передали почтовий бандероль від державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в місті Києві, адресованої 23.06.2016 року.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її прав чи свобод. Таким чином, строк подання скарги до суду не пропущено. Враховуючи вищевикладене заявник просив: визнати поважними причини пропущення строку позовної давності та поновити його, вважати перебіг позовної давності з 22.09.2016 року, з часу обізнаності про порушення права скаржника. Визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві Вахрушевої Р.М. від 26.11.2016 року по виконавчому листу №2-774/13, виданого Деснянським районним судом міста Києва 31.07. 2014 року, про повернення виконавчого документа стягувачеві, а виконавчий лист повернути у відділ державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві для виконання.

В судовому засіданні заявник вимоги скарги підтримав та просив її задовольнити.

Старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві Вахрушева Р.М. в судовому засіданні вимоги скарги не визнала, вказувала на те, що вчиняла дії відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Дійсно нею винесено по даному провадженню постанову про повернення виконавчого документу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження». Також вказувала на те, що скаржником пропущений строк для подання скарги до суду.

Суд, вислухавши пояснення заявника, старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві Вахрушевої Р.М., дослідивши матеріали скарги та доданих до неї документів, вважає, що скарга ОСОБА_1 на дії та бездіяльність старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві Вахрушевої Р.М. підлягає задоволенню частково.

В судовому засідання встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.04.2013 року у цивільній справі №2-774/13 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про стягнення суми боргу задоволено. Вирішено: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1548,30 грн. - суму сплаченого судового збору. Рішення суду набрало законної сили 26.06.2014 року.

04.11.2014 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Вахрушевою Р.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надіслано до відома скаржнику.

26.11.2015 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Вахрушевою Р.М. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до супровідного листа, що міститься в матеріалах виконавчого провадження постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві від 26.11.2015 року, винесену в ході виконання виконавчого документа державним виконавцем було направлено скаржнику 26.11.2015 року на адресу: АДРЕСА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до листа ОСОБА_1 адресованого начальнику поштового відділення №04053, ОСОБА_1 просить надати інформацію про отримання від його імені поштової кореспонденції та про те, ким отримано 25.06.2016 року поштову бандероль відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції на його ім'я.

З листа заступника начальника Північного поштамту КМД УДППЗ «Укрпошта» від 29.11.2016 року вбачається, що відповідно до пояснення листоноші, яка здійснювала доставку письмової кореспонденції за адресою: АДРЕСА_1 у м. Києві рекомендований лист був доставлений згідно адреси та вручений під розпис із зазначенням прізвища «ОСОБА_1» 29.06.2016 року ОСОБА_4, яка є уповноваженою особою ТОВ «ЛТ-ІВЕНТ», що знаходитися за вищевказаною адресою в квартирі АДРЕСА_1.

Згідно ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби при виконанні судового рішення, прийнятого у відповідності з цим Кодексом, порушені їх права та свободи.

Згідно положень ч. 2 ст. 384 ЦПК України скарга подається до суду, що видав виконавчий документ.

Згідно зі ст. 385 ЦПК України скарга може бути подана до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк може бути поновлено судом.

Отже, строк подання даної скарги не пропущено, оскільки як вказував заявник саме 22.09.2016 року йому фактично стало відомо про порушення його прав після отримання поштової бандеролі з державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві.

Повертаючи виконавчий документ стягувачеві, державний виконавець у постанові від 26.11.2015 року зазначила підставу повернення посилаюсиь на п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Стаття 30 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону. Державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: 1) є письмова заява стягувача; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення; 4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно; 9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Причиною повернення виконавчого листа державним виконавцем вказані: відсутність майна, яке вжитими заходами не виявилось можливим відшукати та відсутність інформації про джерела отримання доходів боржника.

Як вбачається з копії виконавчого провадження в ході виконавчого провадження державним виконавцем зроблено запит щодо місця реєстрації боржника, запитано інформацію щодо боржника до Пенсійного Фонду, запитано інформацію щодо боржника до Державної податкової служби України, запитано інформацію про місце реєстрації боржника.

При цьому, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, боржник була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, проте 19.08.2014 року знята з реєстраційного обліку в АДРЕСА_4. Однак жодних дій з приводу отримання інформації щодо реєстрації боржника за вказаною адресою державним виконавцем не здійснено.

Враховуючи встановлені вище обставини та наведені вимоги Закону України «Про виконавче провадження» суд дійшов до висновку, що державним виконавцем не в повному обсязі вчинено виконавчі дії та не вжито належних заходів з яких неможливо з'ясувати місце проживання, перебування боржника фізичної особи.

У скарзі на дії державного виконавця заявник зазначив, що державний виконавець поверхово підійшов до виконання своїх обов'язків, не в повному обсязі виконав роботу щодо пошуку майна та коштів. Крім того помилково надіслав виконавчий лист та постанову про повернення виконавчого документу за місцем реєстрації заявника, а не на адресу вказану ним в листах, у зв'язку з чим стягувач своєчасно її не отримав.

Суд вирішуючи зазначену справу на підставі зібраних матеріалів вважає, що державним виконавцем не надано доказів з приводу спростування викладених у скарзі доводів та не надано відповідних документів, які б підтвердили викладені в постанові державного виконавця обставини щодо вжитих заходів та неможливості виконати у повному обсязі рішення суду.

Тому суд дійшов висновку скасувати постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві Вахрушевої Р.М. від 26.11.2015 року по виконавчому листу № 2-774/13, виданого Деснянським районним судом міста Києва 31 липня 2014 року, про повернення виконавчого документа стягувачу та зобов'язати державного виконавця відновити виконавче провадження за даним виконавчим листом у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

Вимоги скаржника по поверненню виконавчого листа у відділ державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві для виконання, задоволенню не підлягають, оскільки у відповідності до ч. 4 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, зобов'язаний у тримісячний строк з дня надходження відповідної постанови пред'явити його до виконання.

Керуючись ст.ст. 383-388 ЦПК України, ст. ст. 6, 11, 47, 50, 51, 52 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в:

скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві Вахрушевої Ради Миколаївни - задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві Вахрушевої Р.М. від 26.11.2015 року по виконавчому листу № 2-774/13, виданого Деснянським районним судом міста Києва 31 липня 2014 року, про повернення виконавчого документа стягувачу та зобов'язати державного виконавця відновити виконавче провадження за даним виконавчим листом.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали.

Повний текст ухвали суду виготовлено 02.12.2016 року.

Суддя: Н.Г. Таран