Ухвала

іменем україни

25 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Мазур Л.М.,

Коротуна В.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_3, третя особа - Приватне акціонерне товариство «АСК «ІНГО Україна», про визнання недійсним договору страхування, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 14 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору страхування.

Позивач посилався на те, що 26 грудня 2014 року о 13 годині на Контрактовій площі в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобілів «Audi Q7» та «ВМW 3201». Винним у ДТП визнано ОСОБА_3, який керував автомобілем «Audi Q7», що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Крім того, інспектором відділу ДАІ з обслуговування Подільського району ГУ МВС в м. Києві на місці ДТП складено ще один протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП щодо ОСОБА_3 за порушення ним п. 2.1 .ґ. Правил дорожнього руху.

Пізніше ОСОБА_3 надав поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/1247253.

Згідно з квитанцією грошові кошти у сумі 1 578 грн 87 коп. (призначення - страховий платіж; одержувач - ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія») прийняті у відділенні № 1 ПАТ «Полтава-Банк» м. Гребінка від платника ОСОБА_3 29 грудня 2014 року.

Позивач вказував, що дорожньо-транспортна пригода відбулась 26 грудня 2014 року, а страховий платіж сплачений 29 грудня 2014 року, а тому вважав, що договір страхування укладений після настання страхового випадку, а тому є недійсним.

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 14 січня 2016 року, позов задоволено.

Визнано недійсним договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № А1/1247253.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 26 грудня 2014 року о 13 год. 00 хв. на Контрактовій площі, 8 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Audi Q7», державний номерний знак НОМЕР_1, та «BMW 3201», державний номерний знак НОМЕР_2.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення водієм автомобіля «Audi Q7», державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_3 було порушено п. 13.1 Правил дорожнього руху, яке призвело до скоєння ДТП.

Крім того, інспектором відділу ДАІ з обслуговування Подільського району ГУ МВС в м. Києві на місці ДТП складено ще один протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП щодо ОСОБА_3 за порушення ним п. 2.1.г. Правил дорожнього руху.

Також встановлено, що 25 грудня 2014 року ОСОБА_3 уклав з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/1247253.

Згідно з квитанцією № 1Р291 ПАТ «Полтава-Банк» грошові кошти у сумі 1 578 грн 87 коп. (призначення - страховий платіж; одержувач - ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія») прийняті у відділенні № 1 ПАТ «Полтава-Банк» м. Гребінка від імені ОСОБА_3 29 грудня 2014 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскаржуваний договір страхування був укладений після настання страхового випадку, а тому є недійсним.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 18 Закону для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування. Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, перший страховий платіж за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/1247253 був сплачений ОСОБА_3 29 грудня 2015 року, дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача сталась 26 грудня 2015 року.

Зі змісту ст. 18 Закону вбачається, що законодавець розмежовує поняття «укладення» договору і «набрання ним чинності». Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Тобто момент укладення договору може не збігатися з моментом набранням ним чинності. Юридичне значення має той факт, що коли договір страхування укладено, але перший платіж не внесено (тобто договір не набрав чинності), страховик не зобов'язаний здійснювати страхову виплату, навіть якщо випадок відбувся.

Отже, той факт, що згідно зі ст. 983 ЦК України, ст. 18 Закону договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, не свідчить про недійсність договору, а лише свідчить про те, що він не набрав чинності, наслідком чого є його не виконання.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суди попередніх інстанцій у порушення ст.ст. 212-215, 315 ЦПК України на вказані обставини уваги не звернули, належним чином не встановили фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для її вирішення.

За таких обставин ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатися законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 14 січня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: О.В. Закропивний

В.М. Коротун

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк