Ухвала

іменем україни

25 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кафідової О.В.,

суддів: Висоцької В.С., Леванчука А.О.

КоротунаВ.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів та стягнення коштів, закриття рахунків та відшкодування збитків, за касаційною скаргою представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича - Растворової ДарїАнатоліївни - на рішення апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі -ПАТ «Дельта Банк»), в обґрунтування якого зазначав, що 12 червня 2014 року між ним і відповідачем був укладений депозитний договір на суму 50 000 грн, на термін до 10 грудня 2014 року.

На його вимогу про повернення суми відповідач гроші не повернув, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на свою користь суму депозитного вкладу у розмірі 50 000 грн, 5 378 грн 10 коп. упущеної вигоди, 620 грн втрати внаслідок знецінення коштів, 226 500 грн пені, 20 621 грн 81 коп. суми інфляції та 10 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Крім того, позивач вказував, що після закінчення дії договору він не зміг користуватися коштами, зокрема, покласти їх до іншого банку під 26 % річних або купити долари за курсом, чинним на той час, що є упущеною вигодою. Також зазначав, що не зміг купити подарунки на Новий рік, після чого стан його здоров'я погіршився, і він у січні 2015 року лікувався в лікарні, на що витратив 10 000 грн, які він позичив.

У подальшому позивач уточнив свої вимоги, у зв'язку із тим, що під час розгляду справи відповідач повернув йому суму боргу з відсотками у розмірі 51 186 грн 86 коп., тому просив суд стягнути з відповідача на свою користь: 6 944 грн 60 коп. - упущена вигода, 801 грн 30 коп. - втрата внаслідок знецінення коштів, 292 500 грн пені, 22 175 грн 55 коп. - сума інфляції, а разом 322 421 грн 45 коп., а також 10 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 1 000 грн витрат за надання юридичної допомоги.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення упущеної вигоди, 3 % річних від простроченої суми, інфляційних втрат та пені скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 упущену вигоду у розмірі 6 944 грн 60 коп., 3 % річних від простроченої суми у розмірі 336 грн 90 коп., інфляційні втрати в сумі 5 910 грн 61 коп., а всього - 13 192 грн 11 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У решті рішення залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом установлено, що 12 червня 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта Банк» було укладено депозитний договір на суму 50 000 грн, на термін до 10 грудня 2014 року.

По закінченню дії договору ОСОБА_3 10 грудня 2014 року звернувся до ПАТ «Дельта Банк» із заявою про повернення суми вкладу та виплату відсотків, проте кошти повернуті не були (а. с. 18).

25 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернувся зі скаргою на ім'я Голови ради директорів ПАТ «Дельта Банк», а в подальшому - 08 січня та 16 лютого 2015 року із вимогами про виплату коштів, проте отримав відповідь про неможливість їх виплати (а. с. 19-25).

23 червня 2015 року через касу ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 отримав суму вкладу з нарахованими відсотками у розмірі 51 230 грн 76 коп. (а. с. 62).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, що позбавляє банк здійснювати операції за рахунками власних клієнтів.

Скасовуючи рішення районного суду та частково задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що банк по закінченні строку дії депозитного договору кошти не повернув, а тому дійшов висновку про стягнення упущеної вигоди за період з 10 грудня 2014 року по 23 червня 2015 року, коли позивач міг би реально отримати на тих самих умовах грошову вигоду в іншій банківській установі, 3 % річних за період від часу закінчення депозитного вкладу до дня введення тимчасової адміністрації у банку, а також інфляційних втрат за цей же період.

Проте погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Таким вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

У п. 6 ст. 2 цього Закону визначено, що ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п. п. 1, 3 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунка вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті (ч. 6 ст. 36 Закону).

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

На підставі постанови Правління НБУ від 02 березня 2014 року № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (ПАТ «Дельта Банк») до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02 березня 2015 року прийнято рішення № 52 про запровадження з 03 березня 2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк».

Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на три місяці - з 03 березня по 02 червня 2015 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08 квітня 2015 року № 71 внесено зміни до попереднього рішення, змінено дату, до якої запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ «Дельта Банк», на 02 вересня 2015 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 жовтня 2015 року № 181 на підставі постанови Правління НБУ від 02 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку Кадирова В.В. строком на 2 роки - з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно.

Суд апеляційної інстанції зазначене не врахував, не звернув уваги на те, що ПАТ «Дельта Банк» віднесено до неплатоспроможних, що фактично унеможливлює здійснення банком операцій за рахунками власних клієнтів. Крім того, після запровадження Фондом тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання НБУ банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і чинним законодавством не передбачено задоволення вимог окремих кредиторів банку поза межами ліквідації банку.

Що стосується вимог позивача про стягнення 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин висновок апеляційного суду про застосування до спірних правовідносин ст. 625 ЦК України та нарахування на суму заборгованості 3 % річних є передчасним, оскільки судом не перевірено, який розмір відсотків річних залежно від суми залишку на рахунку передбачений договором.

Крім того, колегія суддів не може погодитися з висновками суду апеляційної інстанції щодо задоволення позовних вимог про стягнення упущеної вигоди з огляду на наступне.

Упущеною вигодою згідно з п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази заподіяння позивачу таких збитків, і що позивач мав намір внести саме ці кошти до іншої банківської установи.

Проте, переглядаючи рішення місцевого суду, суд апеляційної інстанції вказаним обставинам жодної оцінки не надав.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» КадироваВладислава Володимировича - Растворової Дарї Анатоліївни - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова

Судді: В.С. Висоцька

А.О. Леванчук

В.М. Коротун

І.М. Фаловська