Справа № 495/7499/16-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

30 листопада 2016 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючої судді Чебан Н.В.

при секретарі Ткаченко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 21.09.2016 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку №13 по пров.Першотравневому в м.Білгород-Дністровський Одеської області на підставі договору дарування від 30.06.1990 року та заяви його рідного брата про відмову у прийнятті спадщини після смерті матері. В зазначеному житловому будинку зареєстрована, однак не проживає з вересня 2013 року його колишня невістка ОСОБА_3 В своїй позовній заяві позивач вказує на той факт, що реєстрація його колишньої невістки перешкоджає йому в оформленні субсидії по оплаті вугілля та комунальних послуг, оскільки необхідно надати довідку про дохід зареєстрованої за даною адресою ОСОБА_3, фактичне місце проживання якої позивачу невідоме. На підставі вищевикладеного позивач просить суд: визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням по пров.Першотравневому, буд.13 в м.Білгород-Дністровський Одеської області.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, наведених у позові.

Відповідач в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причина неявки суду невідома.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 30.06.1990 року зареєстрованого в реєстрі за №2-820 ОСОБА_1 є власником 47/100 житлового будинку № 13 по провул.Першотравневому в м.Білгород-Дністровський Одеської області (а.с.10).

Згідно копії домової книги, наявної в матеріалах справи, за адресою: провул. Першотравневий,13 в м.Білгород-Дністровський Одеської області, окрім інших, зареєстрована ОСОБА_3Г.з 18.03.2010 року (а.с.8-9).

У відповідності до актів КП «ЖЕО №1» від 15.09.2016 року, та від 24.10.2016 року власником житлового будинку за адресою: провул.Першотравневий, 13 в м.Білгород-Дністровський Одеської області є ОСОБА_1 За вищевказаною адресою зареєстрована колишня невістка власника ОСОБА_3,1985 р.н, яка не проживає за місцем реєстрації з вересня 2013 року (а.с.7,36).

У відповідності до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї та інших осіб.

Аналогічне правило міститься в статті 150 ЖК України, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України члени сім'ї власника житлової квартири які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною четвертою вказаної статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів його сім'ї права користування займаним приміщенням.

Тобто проживання членів сім'ї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.

У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім'ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України.

Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням власника. Так, згідно цієї норми закону член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік.Поважними причинами відсутності члена сімї понад один рік може бути строкова служба в армії, навчання, лікування, тривалі відрядження тощо.Власник житла і член його сімї можуть домовитись про інші умови припинення права користування житлом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на акти КП «ЖЕО №1» від 15.09.2016 року та від 24.10.2016 року. Суд ставиться критично до вказаних актів про не проживання відповідача у спірному житловому будинку, оскільки акти не містять інформацію про причини відсутності ОСОБА_3, крім того перший акт складений 15.09.2016 року, а позивач звернувся до суду з позовом 21.09.2016 року, також в актах не зазначено із яких даних відомо, що відповідач начебто не проживає у спірному житловому будинку з вересня 2013 року.

Всупереч положення ст. 60 ЦПК України, позивач не надав суду інших належних та допустимих доказів, які б дійсно підтвердили з якого часу особа не проживає в жилому приміщенні без поважних причин; чи не переривався перебіг строку тимчасової відсутності;. Зазначені обставини повинні підтверджуватись належними та допустимими доказами, як це передбачено ст.ст. 58, 59 ЦПК України.

Ураховуючи зміст заявлених позовних вимог відповідно до правових норм та положень ст. 60 ЦПК України позивачем не надано доказів які підтверджують факт відсутності відповідача у спірному житловому приміщенні без поважних причин понад один рік , з яких підстав суд вважав би вимоги обґрунтованими.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалася позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, , суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації відмовити.

Рішення суду набирає законної сили через десять днів з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.В.Чебан