АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівСлободянюк С.В., Левенця Б.Б.
при секретаріГоін В.С.
за участю: представника позивача ОСОБА_5,

представника відповідача ГайдайТ.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року

У справі за позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про визнання кредитного договору удаваним, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. /а.с. 96-99/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема те, що кредитний договір в національній валюті та кредитний договір в іноземній валюті є різними видами правочинів з різними предметами договору. Також зазначила, що кредит носить цільовий характер - розрахунки з фізичною особою за договором купівлі-продажу квартири, тобто для здійснення правочину з резидентом України, зобов'язання з яким має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні у відповідності до ст. 533 ЦК України, отже кредит, виданий у валюті не міг би бути використаний позивачем за його цільовим призначенням. Крім того, зазначила, що Банк, укладаючи удаваний правочин у валюті, знав, що позивач буде розраховуватись за купівлю квартири у гривні, а тому валюта виступає не як засіб платежу а як еквівалент валюти України, тому правочин сторонами вчинений для приховання іншого правочину. Також зазначила, що судом першої інстанції відмовлено у витребуванні доказів придбання Банком коштів в доларах США під кредит позивача, розпорядження про перерахунок суми кредиту на рахунок позивача, доказів видачі кредиту саме в доларах США та виписок з рахунків банку щодо всіх операцій по кредитному договору, які мали значення для вирішення справи. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просила рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позовних вимог.

№ справи 761/27075/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5566/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 22 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Всеукраїнський АкціонернийБанк, правонаступником якого є відповідач, та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № 93 за умовами якого банк надає позичальнику грошові кошти у сумі 70 000,00 доларів США, що складає еквівалент 353 500,00 грн. за курсом НБУ на момент укладання договору.

Цільове призначення кредиту, і це не заперечується сторонами - проведення розрахунків по договору купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ст. 1054 ЦК України про те, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти та положеннями ст. 235 ЦК України про те, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Встановивши, що під час розгляду справи обставин, які б свідчили про укладання сторонами іншого правочину, якому не притаманні ознаки кредитного договору не були встановлені, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що в розумінні положень ст. 235 ЦК України підстави для визнання правочину удаваним відсутні.

Доводи апеляційної скарги щодо удаваності договору у зв'язку з видом грошової одиниці - предмету договору, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, а предметом вчиненого договору кредиту було надання грошових коштів у валюті, яку сторони погодили в договорі. Тобто, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину, удаваний правочин може бути вчинено його сторонами для приховування іншого правочину між цими ж сторонами. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на настання інших цивільно-правових наслідків, ніж ті, що передбачені правочином.

Відповідно до уточнених позивних вимог позивач просить визнати кредитний договір удаваним правочином та визнати кредитний договір таким, що укладений у грошовій одиниці України - гривні. у зв'язку з чим не заперечує укладення кредитного договору / а.с.89/.

Крім того, відповідно до п. 2.9.1-2.9.2 укладеного між сторонами договору усі платежі для повернення кредиту здійснюються позичальником у валюті кредиту, інші платежі за обслуговування кредиту - розраховуються у валюті кредиту і підлягають сплаті в національній валюті, виходячи з курсу НБУ, банк має право на свій власний розсуд прийняти виконання боргових зобов'язань у вільноконвертованій валюті.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009 року, за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Таким чином, висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, оскільки самим кредитним договором обумовлена обставина, що грошові кошти надаються в іноземній валюті.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав вважати, що кредитний договір є удаваним і мав на меті приховування іншого правочину, оскільки ця обставина є не доведеною та спростовується матеріалами справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: