У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії та судових витрат, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії та судових витрат, посилаючись на те, що згідно з договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії відповідач ОСОБА_3 отримав кредитні ресурси в сумі 12 000 грн із терміном погашення до 10 квітня 2010 року та зобов'язався щомісячно погашати кредит і сплачувати відсотки за користування кредитом в строки, визначені договором.

Внаслідок порушення графіка сплати коштів, визначених умовами договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії, станом на 01 травня 2012 року відповідач заборгував ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 28 491 грн 31 коп.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2016 року, позовні вимоги банку задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії в розмірі 28 491 грн 31 коп. та 248 грн 91 коп. судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що відповідачем порушено умови укладеного між сторонами договору.

Проте таких висновків суди дійшли передчасно.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вказаним вимогам судові рішення не відповідають.

Відповідно до вимог ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Установлено, що 10 червня 2008 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», в подальшому назву якого змінено на ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_3 укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії (а. с. 6-8), за яким банк надав, а позичальник отримав кредитні ресурси в розмірі 12 000 грн та зобов'язався повернути кредит до 10 квітня 2010 року.

У результаті неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на 01 травня 2012 року становить 28 491 грн 31 коп.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 серпня 2012 року позовні вимоги банку задоволено (а. с. 30-32).

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення вказуючи на те, що йому не було відомо про розгляд справи в суді та на те, що він жодного договору в 2008 році з цим банком не укладав (а. с. 42, 43).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2015 року заяву ОСОБА_3 задоволено. Заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 серпня 2012 року скасовано, справу призначено до розгляду на 07 грудня 2015 року (а. с. 53, 54).

Докази отримання ОСОБА_3 повідомлення про розгляд справи 07 грудня 2015 року матеріали справи не містять.

Розгляд справи судом відкладено на 23 грудня 2015 року (а. с. 69).

23 грудня 2015 року у справі ухвалено рішення про задоволення позовних вимог.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції, ОСОБА_3 указував на те, що він 23 грудня 2015 року не зміг з'явитися до суду у зв'язку з поганим самопочуттям, тому звертався до лікаря, у зв'язку із чим був позбавлений можливості заявити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи (а. с. 75, 76).

04 лютого 2016 року ОСОБА_3 звернувся до прокурора м. Івано-Франківська з приводу підроблення його підпису в указаному договорі (а. с. 94).

11 березня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду із заявою про зупинення провадження у справі до вирішення іншої цивільної справи за його позовом до банку про визнання недійсним договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії, укладеного між ним та ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» 10 червня 2008 року (а. с. 102).

На підтвердження вказаного факту ОСОБА_3 було додано ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2016 року про відкриття провадження у справі (а. с. 116).

Також ОСОБА_3 до апеляційного суду було подано заяву про витребування доказів та призначення судової почеркознавчої експертизи (а. с. 126, 127).

Ухвалами апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2016 року в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі та призначення у справі відповідної експертизи відмовлено.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 143 ЦПК України встановлено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, перевірити всі обставин, на які посилалися сторони в обґрунтування своїх вимог і заперечень, та надати мотивування всім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України на вказане уваги не звернув; не перевірив, з яких причин ОСОБА_3 не з'явився в судове засідання, та необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, хоча від її висновків може залежати правильність вирішення цього спору.

Отже, суд не з'ясував усіх обставин справи та не надав їм належної правової оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Оскільки судом першої інстанції також допущені порушення норм процесуального права при ухваленні рішення, то судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.О.Леванчук

О.М.Ситнік

О.В.Ступак