АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/5088/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Губіш О.А.
Провадження № 22-ц/789/519/16 Доповідач - Загорський О.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Загорського О.О.

суддів - Козак І. О., Демкович Ю. Й.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю - ОСОБА_1 і його представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства "Кредобанк", ОСОБА_1 на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 22 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Публічне акціонерне товариство "Кредобанк" про витребування майна,

ВСТАНОВИЛА:

24.03.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 02.10.2014 року він уклав з ПАТ «Кредобанк» кредитний договір №4627.19.00.2329, про надання йому - 158064, 80 грн. на строк до 01.10.2021 року для купівлі автомобіля. Кошти він використав для оплати за договором купівлі - продажу автомобіля Renault, модель Logan, 2014 року випуску, № кузова ОСОБА_9, укладеного між ним та ТзОВ «ТерКо Авто Центр».

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, ним було передано у заставу ПАТ «Кредобанк» даний автомобіль за Договором застави, укладеним з банком 02.10.2014 року.

Вказує, що через деякий час після придбання автомобіля, у зв'язку з тим, що втратив джерело доходів, на які розраховував при купівлі автомобіля, вирішив його продати. Знайти покупця йому запропонував ОСОБА_3 і він дав останньому довіреність від 04.11.2014 року та передав автомобіль і реєстраційні документи на нього.

Зазначає, що через певний час звернувся до ОСОБА_3 по результати виконання доручення та про повернення автомобіля і дізнався, що той у порядку передоручення видав ОСОБА_5 довіреність від 04.11.2014 року та передав їй автомобіль.

ОСОБА_5 в свою чергу 06.11.2014 року продала автомобіль ОСОБА_4 за договором купівлі продажу, на підставі якого була видана довідка рахунок №ВІА 790281 від 06.11.2014 року ПП ВТП «Гермес». Дана довідка рахунок стала підставою для державної реєстрації автомобіля за ОСОБА_4

18.08.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог, у якій зазначив, окрім іншого, що після подання позову до суду, йому стало відомо, що спірний автомобіль ОСОБА_4 було відчужено 13.03.2015 року ОСОБА_6, на підставі довідки рахунку ААЕ №045492, виданої 13.03.2015 року ТОВ «Автопровайдер» та зареєстровано за даною особою 13.03.2015 року Центром ДАІ 8050. Позовні вимоги змінив та просив суд витребувати в ОСОБА_6 на його користь автомобіль марки Renault, модель Logan, дата випуску 2014, № кузова ОСОБА_9.

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 22.02.2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа ПАТ "Кредобанк" про витребування майна відмовлено у зв'язку з безпідставністю позовних вимог.

В апеляційній скарзі ПАТ "Кредобанк" просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позов ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказано, що суд не врахував, що оскільки застава на автомобіль свою дію не припинила, зобов'язання забезпечене заставою не виконано, обтяження зареєстроване в установленому законом порядку та є чинним і тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до ОСОБА_6, і це майно може бути витребувано в користь ОСОБА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позов посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказано, що посилання суду, як на підставу для відмови у позові, на норми законодавства щодо збереження зареєстрованим обтяженням сили для нового власника є невірним.

Зазначено, що суд зробив помилковий висновок, що витребування майна залежить від заявлення у межах даної справи заставодержателем вимог про дострокове виконання зобов'язання забезпеченого заставою та відшкодування завданих збитків.

В судовому засіданні ОСОБА_1 і його представник ОСОБА_2, апеляційну скаргу підтримали і навели доводи аналогічні викладеним в скарзі.

ПАТ "Кредобанк", будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не направило свого представника для участі в справі.

Інші учасники процесу, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову про витребування майна, суд першої інстанції виходив з того, що позивач свідомо, всупереч умовам укладеного договору застави і за власної волі надав довіреність з правом розпорядження і користування, якою уповноважив третю особу, в тому числі і на продаж предмету застави.

Судом встановлено, що 02.10.2014 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 4627.19.00.2329 про надання останньому кредиту - 158064,8 грн. для здійснення повної/часткової оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу марки Renault, модель Logan, дата випуску - 2014 рік, № кузова ОСОБА_9, укладеного між позивачем та ТзОВ «ТерКо Авто Центр» (а.с 5-6 т.1).

02.10.2014 року між цими ж сторонами укладено договір застави, згідно якого вказаний транспортний засіб виступає предметом застави, який позивач зобов'язувався не відчужувати у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов'язаннями з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в оренду, найм, не передавати в наступну заставу), не видавати довіреності на користування та/або розпорядження таким, а також не виступати поручителем за третіх осіб без отримання попередньо письмової згоди на це від Заставодержателя (п. 4.1.4 договору) (а.с. 7-8 т.1).

03.10.2014 року Львівською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України внесено відомості в Державний реєстр обтяжень рухомого майна щодо застави спірного транспортного засобу - заборони відчуження такого (а.с 9 т.1).

Всупереч взятим на себе зобов'язанням за договором застави позивачем 04.11.2014 року видано довіреність, якою він уповноважив ОСОБА_3 розпоряджатися (продавати обмінювати, заставляти, передавати в оренду, в користування на умовах позички, в найм) спірним транспортним засобом, в тому числі одержувати належні ОСОБА_1 кошти від продажу автомобіля. (а.с. 11 т.1)

ОСОБА_3 в цей же день 04.11.2014 року видав довіреність ОСОБА_8, згідно якої надав останній право розпоряджатися ( продавати обмінювати, заставляти, передавати в оренду, в користування на умовах позички, в найм) спірним транспортним засобом (а.с. 12 т.1).

В подальшому, за даними управління Державтоінспекції УМВС України в Тернопільській області, спірний транспортний засіб на підставі довідок-рахунків був відчужений ОСОБА_8, згідно наданого їй доручення від 04.11.2014 року, ОСОБА_4 вже 06.11.2014 року, а згодом - 13.03.2015 року ОСОБА_6 (а.с. 13-14, 105-106 т.1).

Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав в ОСОБА_1 для витребування автомобіля, з наступних мотивів:

- ОСОБА_1 не доведено, що автомобіль вибув з його володіння не з його волі. Наявна в матеріалах справи довіреність свідчить про те, що ОСОБА_1 свідомо уповноважив - 04.11.2014 року ОСОБА_3, вчиняти дії щодо спірного автомобіля, в тому числі і здійснювати його продаж та отримувати виручені від продажу кошти (а.с. 11 т.1).

- ОСОБА_1 в порушення вимог п. 4.1.4 договору застави, ст. 586 ЦК України, знаючи, що накладена заборона на відчуження автомобіля видав довіреність третій особі на користування та розпорядження предметом застави, в тому числі і продаж. Про свою обізнаність щодо обтяжень накладених на автомобіль в момент видачі довіреності ОСОБА_1 вказує зокрема і у позовній заяві (а.с. 3 т.1).

В відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (далі - Закону) визначено, що зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком випадків встановлених цією статтею.

Згідно ст. 2 Закону, боржником визнається особа, у володінні якої знаходиться майно, що належить обтяжувачу.

Отже, застава зберігає силу навіть у випадку, якщо майнові права на предмет застави перейшли на відповідній правовій підставі до іншої особи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, що задоволення його позовних вимог залежить від заявлення заставодержателем вимог про дострокове виконання зобов'язань забезпеченого заставою, оцінюються критично, оскільки спростовуються змістом рішення суду та тим, що ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову з підстав не доведення ним підстав для витребування майна від набувача.

Критично оцінюються посилання ОСОБА_1 на Закон України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" та судову практику Верховного суду України, оскільки питання щодо збереження зареєстрованим обтяженням сили, щодо нового власника (покупця) судом не вирішувалося, а вирішувалося питання про витребування майна та вказувалося в рішенні про таке право заставодержателя. Однак заставодержатель таких вимог у межах даної справи не заявляв.

Доводи апеляційної скарги ПАТ "Кредобанк", що ОСОБА_6 не може вважатися добросовісним набувачем, оскільки в Державний реєстр були внесені відомості про обтяження спірного майна і це є підставою для скасування рішення, оцінюються критично, оскільки:

- позов був заявлений саме ОСОБА_1 і судом розглядалися саме заявлені ним позовні вимоги, а ПАТ "Кредобанк" залучено до участі в справі тільки як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог;

- самостійних вимог, щодо предмету спору ПАТ "Кредобанк" не заявляло (а.с. 82 т.1);

- рішенням суду першої інстанції відмовлено у задоволенні позову у зв'язку з недоведеністю позовних вимог саме ОСОБА_1, питання, щодо прав ПАТ "Кредобанк" судом не вирішувалося.

- права ПАТ "Кредобанк" рішенням суду не утискаються і товариство не позбавлене права звернутися в суд з самостійним позовом.

Крім вказаного, судова практика на яку посилається у апеляційній скарзі ПАТ "Кредобанк", стосується випадків коли саме заставодержатель звертається з позовом в суд за захистом своїх прав.

Критично оцінюються і доводи апеляційної скарги ПАТ "Кредобанк", що в супереч ч.6 ст. 154 ЦПК України, суд вирішив питання про скасування заходів забезпечення позову в рішенні суду, оскільки у ч.6 ст. 154 ЦПК України вказано, що вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили і суд не був позбавлений права вказувати про це у своєму рішенні.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України саме апелянт повинен довести належними доказами обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, що апелянтами зроблено не було.

У відповідності до ч.1 ст.308 Цивільного процесуального кодексу України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч.2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вказане, матеріали справи, подані докази, колегія суддів приходить до переконання, що рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 22.02.2016 року постановлено у відповідності до чинних норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Кредобанк", ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 22 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді