У х в а л а

іменем україни

25 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Остапчука Д. О., АмелінаВ. І., Попович О. В.,

провівши попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк»), у якому, посилаючись на незаконне звільнення, просив скасувати наказ від 01 квітня 2015 року № 128-П про його звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України; поновити його на посаді начальника управління оцінки ризиків забезпечення департаменту ризик- менеджменту ПАТ АБ «Укргазбанк»; стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, необхідно відхилити з огляду на наступне.

Статтею 335 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судами встановлено, що з 03 березня 2008 року ОСОБА_4 працював на посаді начальника управління оцінки ризиків забезпечення департаменту ризик-менеджменту ПАТ АБ «Укргазбанк».

Рішенням Наглядової ради від 19 листопада 2014 року (протокол № 14) було затверджено принципи побудови організаційної структури АБ «Укргазбанк», в п. 7 якого визначено принципи оптимальної чисельності персоналу.

Протоколами правлінням АБ «Укргазбанк» № 3 від 19 січня 2015 року та № 4 від 22 січня 2015 року прийнято рішення про приведення організаційної структури у відповідність до принципів побудови організаційної структури АБ «Укргазбанк».

На виконання рішень, прийнятих на засіданнях правління банку, було створено нові департаменти, управління, відділи, а також змінено назви та частково скорочено деякі служби банку.

У зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, а саме скорочення структурних підрозділів головної установи банку (протокол правління від 03 лютого 2015 року № 8), значним зменшенням обсягів робіт та операційного завантаження працівників, відповідачем ПАТ АБ «Укргазбанк» 03 лютого 2015 року видано наказ № 65 «Про скорочення штату працівників», відповідно до якого з 03 квітня 2015 року підлягав скороченню штат працівників головної установи банку.

З п. 1.19.2 витягу з протоколу № 8 від 03 лютого 2015 року засідання правління АБ «Укргазбанк» вбачається, що вирішено скоротити після фактичного вивільнення працівників структурні підрозділи, зокрема, у складі департаменту ризик-менеджменту - управління оцінки ризиків забезпечення та всі структурні підрозділи, що входять до його складу.

У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема скорочення структурного підрозділу, в якому працював позивач, відповідно до наказу № 65 від 03 лютого 2015 року «Про скорочення штату працівників» ОСОБА_4 з 03 лютого 2015 року попередили про наступне звільнення з займаної посади 03 квітня 2015 року за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з скороченням посади.

Наказом № 128-П від 01 квітня 2015 року ОСОБА_4 звільнено із вказаної посади 03 квітня 2015 року у зв'язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та вихідної допомоги відповідно до ст. 44 КЗпП України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП Українипередбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 40 та ст. 49-2 КЗпП України, розглядаючи трудовий спір, пов'язаний зі звільненням у зв'язку із скороченням штату, суди мають з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема: ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника; які є докази щодо змін в організації виробництва і праці; про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або ж власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації; чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-491цс15 та за змістом ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Із матеріалів справи вбачається, що у день попередження про майбутнє вивільнення та протягом двомісячного попередження позивачу неодноразово пропонувалися вакантні посади, від яких позивач відмовився, про що ним не заперечувалось.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суди виходили із того, що відповідачем було дотримано процедуру звільнення позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 та ст. 49-2 КЗпП України.

Такі висновки судів ґрунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про порушення відповідачем вимог трудового законодавства при його звільненні - безпідставні, оскільки обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження в судах і висновки з цього приводу, зроблені судами, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Д. О. Остапчук

В. І. Амелін

О. В. Попович