Справа №150/137/16-ц
Провадження по справі №2/150/72/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2016 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої: судді Цимбалюк Л.П.,

при секретарі Діденко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького районного суду звернулася ОСОБА_1 з вище зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги для утримання неповнолітньої дитини не надає.

Позивач в судове засідання не з*явилася, подавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, свої вимоги підтримує, просить їх задоволити та стягувати з відповідача аліменти для утримання неповнолітньої дитини в розмірі по 2000 гривень щомісячно до досягнення донькою повноліття.

Відповідач в судове асідання не з*явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність та письмові заперечення проти позовних вимог. Позовні вимоги визнає частково, оскільки, не має реальної можливості сплачувати аліменти в розмірі 2000 гривень, як того просить позивач, погоджується сплачувати аліменти для утримання неповнолітньої доньки в розмірі 600 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на наступне.

Судом встановлено, що від спільного подружнього життя у сторін є неповнолітня дитина: донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а. с. 7/, яка проживає з матір*ю та перебуває на її утриманні.

В добровільному порядку відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу для утримання неповнолітньої дитини.

Обовязок батьків утримувати дітей до їх повноліття закріплений частиною 2 статті 51 Конституції України.

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. В разі ухилення від цього обовязку кошти на утримання дітей стягуються у судовому порядку за ч.3 ст.181 цього Кодексу.

Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, причому обовязком особистим, а не солідарним.

Частиною 1 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, №789 встановлено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч.2 ст.27 Конвенціїї ООН).

Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України / із змінами, внесеними згідно із Законом України від 22.09.2005 року, № 2901 - 4 / мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року № 928-VIII затверджено прожитковий мінімум для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком до 6 років: з 1 січня 2016 року - 1167 гривень, з 1 травня - 1228 гривень, з 1 грудня - 1313 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1637 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об*єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 3 статті 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Частиною 4 статті 60 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України належним чином не доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог щодо стягнення із відповідача аліментів саме в розмірі 2000 гривень на дитину.

Так, позивач просить стягувати з відповідача тверду грошову суму для утримання неповнолітньої дитини в розмірі по 2000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що відповідач має реальну можливість сплачувати зазначений розмір коштів, оскільки, зареєстрований фізичною особою підприємцем, крім того, є директором приватного малого підприємства «Автотранспорнтй перевізник», співзасновником товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницький таксомоторний парк» та «Громадської організації «Асоціації водіїв».

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем у відповідності до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України не надано суду належні та допустимі докази про заробітну плату ОСОБА_2, яка б давала підставу стягувати із відповідача аліменти в розмірі 2000 гривень.

Відповідачем надано належні та достатні докази того, що він не має реальної можливості сплачувати аліменти в розмірі 2000 гривень. Так, на даний час ОСОБА_2 підприємницькою діяльністю не займається, тому доходу від цієї діяльності не отримує, про що свідчить копія декларації про доходи відповідача за перший квартал 2016 року. «Громадська організація «Асоціація водіїв» є неприбутковою організацією, із якої ОСОБА_2 також не отримує доходу, що підтверджується копією податкової декларації за перший квартал 2016 року. ТОВ «вінницький таксомоторний парк» являється збитковим, тому в період з 01.01.2013 року до 01.05.2016 року ОСОБА_2 від вказаного товариства не отримував доходу, що підтверджується довідкою, виданою ТОВ «Вінницький таксомоторний парк» від 01.05.2016 року, №08. Крім того, відповідач зазначив, що з 22.02.2016 року звільнений із посади директора ПМП «Автотранспортний перевізник». На даний час ОСОБА_2 працює у ФОП ОСОБА_4 (с. Некрасове, вул. Гагаріна, 85 Вінницького району Вінницької області) начальником з експлуатації і загальна сума доходу відповідача з 01.03.2016 року по 30.04.2016 року становить 700 гривень, про що свідчить довідка про доходи №02, видана 05.05.2016 року. Крім того, ОСОБА_2 працює у ФОП ОСОБА_5 за сумісництвом головним інженером ( м. Вінниця провулок Український, 32) і загальна сума доходу відповідача з 01.11.2015 року по 30.04.2016 року складає 2250 гривень.

При вирішенні питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача для утримання неповнолітніх дітей, судом враховується наступне.

Визначаючи розмір аліментів, суд врахує стан здоров*я відповідача, його матеріальне становище як платника аліментів, відсутність є у нього інших утриманців.

Беручи до уваги те, що батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей згідно статті 180 СК України, суд приходить до висновку, що позов потрібно задоволити частково та стягувати з відповідача для утримання неповнолітньої дитини аліменти в розмірі, передбаченому чинним законодавством.

Оцінюючи в сукупності вище зазначені обставини, суд, виходячи з розміру прожиткового мінімуму, затвердженого статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року № 928-VIII, для дітей віком до 6 років та дітей віком від 6 до 18 років, приходить до висновку, що обґрунтованим і справедливим буде розмір аліментів на неповнолітню дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнено позивача.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України допустити рішення щодо стягнення аліментів до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць.

На підставі ст., ст. 105, 110, 112, 235 ч.8, 180, 182, 184 СК України, керуючись ст. 10, 11, 60, 84, 88, 212-215, п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Стягувати із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1 аліменти для утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 600 /шістсот/ гривень щомісячно з індексацією відповідно до закону, починаючи з 01.03.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в розмірі 551 /п*ятсот п*ятдесяти однієї/ гривні 20 копійок.

Допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення установлених строків, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Суддя: Цимбалюк Л.П.