Ухвала

іменем україни

2 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ЛеванчукаА.О., Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до державного навчального закладу «Кілійський професійний ліцей» про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою державного навчального закладу «Кілійський професійний ліцей» на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 2 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що наказом державного навчального закладу «Кілійський професійний ліцей» (далі - ДНЗ «Кілійський професійний ліцей») від 21 серпня 2012 року № 136 її було звільнено з посади старшого майстра, як таку, що не відповідає займаній посаді згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України з 29 серпня 2012 року.

Позивач ОСОБА_4 вважаючи своє звільнення незаконним, уточнивши свої позовні вимоги, просила визнати накази директора ДНЗ «Кілійський професійний ліцей» від 15 серпня 2012 року № 132 «Про невідповідність посаді старшого майстра» та від 21 серпня 2012 року № 136 «Про звільнення старшого майстра» незаконними; поновити її на роботі у ДНЗ «Кілійський професійний ліцей» на посаді старшого майстра; зобов'язати атестаційну комісію ДНЗ «Кілійський професійний ліцей» переглянути рішення атестаційної комісії від 15 серпня 2012 року та встановити її кваліфікацію (тарифний розряд чи категорію) згідно підсумків атестації; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 3 000 грн, а також 1 100 грн витрат на правову допомогу.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 2 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 лютого 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення атестаційної комісії ДНЗ «Кілійський професійний ліцей» від 15 серпня 2012 року про визнання старшого майстра ОСОБА_4 такою, що не відповідає займаній посаді. Визнано незаконним та скасовано наказ директора ДНЗ «Кілійський професійний ліцей» від 15 серпня 2012 року № 132 «Про відповідність посаді старшого майстра», яким старшого майстра ОСОБА_4 визнано такою, що не відповідає займаній посаді. Визнано незаконним та скасовано наказ директора ДНЗ «Кілійський професійний ліцей» від 21 серпня 2012 року № 136 «Про звільнення старшого майстра», яким у зв'язку з відмовою від запропонованої посади майстра виробничого навчання ОСОБА_4 звільнено з посади старшого майстра, як таку, що не відповідає займаній посаді згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_4 на роботі у ДНЗ «Кілійський професійний ліцей» на посаді старшого майстра. Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 серпня 2012 року по 2 грудня 2015 року у розмірі 116 442 грн 90 коп. та 1 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

У касаційній скарзі ДНЗ «Кілійський професійний ліцей» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4, оскільки наявні у справі докази, яким суди відповідно до ст. ст. 60, 212 ЦПК України надали належну оцінку, свідчать про незаконність винесених відповідачем наказів, з огляду на це висновок судів про їх скасування та поновлення позивача на займаній посаді зі стягненням на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, відповідає встановленим у справі обставинам та ґрунтується на вимогах закону.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу державного навчального закладу «Кілійський професійний ліцей» відхилити, рішення Кілійського районного суду Одеської області від 2 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук І.К. Парінова
О.В. Ступак

Колегія суддів: