АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 550/85/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1581/16Головуючий у 1-й інстанції Антонов А.А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі :

Головуючого судді : Абрамова П.С.

Суддів : Гальонкіна С.А., Лобова О.А.

При секретарі:ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4

На рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 16 квітня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5, про визнання права особистої приватної власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про визнання права особистої приватної власності , -

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності, посилаючись на те, що 07.06.2011 р. між ним та ОСОБА_6 був укладений попередній договір на придбання останнім житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і земельної ділянки, які розташовані по пров. Шкільному, 10, в с. Войнівка Чутівського району Полтавської області та передав останній грошові кошти в розмірі 66000 грн. в якості завдатку. 29.12.2011 р. між ним та ОСОБА_3 був укладений шлюб. 25.12.2012 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_6 уклали договори купівлі-продажу вищезгаданого житлового будинку та земельної ділянки. Враховуючи, що дане майно було набуте хоч і під час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто, просив визнати зазначені житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку його особистою приватною власністю та визнати за ним право власності на це майно (а.с 3-5).

В березні 2016 року ОСОБА_3 звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності, посилаючись на те, 29.12.2011 р. вступила в шлюб з ОСОБА_4 05.06.2011 р. мати подарувала їй 66000 грн. на придбання в особисту власність будинку та земельної ділянки, які вона передала ОСОБА_4 з метою, щоб той передав їх ОСОБА_7 в рахунок оплати за придбання в майбутньому належних їй житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані по провулку Шкільному, 10, в с. Войнівка Чутівського району Полтавської області. 25.12.2012 р. вона та ОСОБА_6 уклали договір купівлі-продажу вищезазначених будинку та земельної ділянки. Враховуючи, що дане майно було набуте хоч і під час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто, просила визнати зазначені житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку її особистою приватною власністю та визнати за нею право власності на це майно (а.с. 39-40).

Ухвалою Чутівського районного суду Полтавської області від 15 березня 2016 зустрічний позов ОСОБА_3 в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_4 (а.с. 42).

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 19 квітня 2016 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5, про визнання права особистої приватної власності задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку літ. А-1 з господарськими будівлями та спорудами: літньої кухні літ. Б, сараїв літ. б, В, погребу літ. б1, вбиральні літ. Т, огорожі літ. № 1, воріт огорожі № 2, колодязю питного № 3, які розташовані за адресою провулок Шкільний, 10, в с. Войнівка Чутівського району Полтавської області.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0, 25 га, яка розташована за адресою провулок Шкільний, 10, в с. Войнівка Чутівського району Полтавської області.

Зустрічний позов ОСОБА_3, до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5, про визнання права особистої приватної власності задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку літ. А-1 з господарськими будівлями та спорудами: літньої кухні літ. Б, сараїв літ. б, В, погребу літ. б1, вбиральні літ. Т, огорожі літ. № 1, воріт огорожі № 2, колодязю питного № 3, які розташовані за адресою провулок Шкільний, 10, в с. Войнівка Чутівського району Полтавської області.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0, 25 га, яка розташована за адресою провулок Шкільний, 10, в с. Войнівка Чутівського району Полтавської області.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 прохала рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким відмовити у повному обсязі у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та задовольнити в повному обсязі зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності. Зазначала, що спірне майна, що є предметом позову, придбано за її особисті кошти, а не за кошти подружжя, посилалась на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 прохав рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким відмовити у повному обсязі у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 та задовольнити в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_4 Зазначав, що спірне майна, що є предметом позову, придбано за його особисті кошти, а не за кошти подружжя, посилався на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в оскаржуваних частинах та в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про відхилення скарг.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено фактичні обставини справи, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.12.2011 року по 29.12.2015 року (а.с. 7,8).

За час перебування у шлюбі подружжя придбало житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку площею 0,25, які розташовані по провулку Шкільному, 10, в с. Войнівка Чутівського району, Полтавської області (а.с. 9).

Право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с. 14).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 та частково зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 місцевий суд пришов до висновку, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельна ділянка площею 0,25 га, розташовані за адресою: провулок Шкільний, 10, в с. Войнівка, Чутіського району Полтавської області є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3, і визнав за ними право власності за правилами, що передбачені ст. 60, ч.1 ст. 71 СК України.

Висновки місцевого суду відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.ст. 60-61 СК України, майно,набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об»єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключення з цивільного обороту.

За змістом ст.ст. 69, 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз'яснено в п.п.23,24 Постанови пленуму ВСУ №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявногона час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

У відповідності з правовими позиціями Верховного Суду України ( постанови у справах № 6-2641цс 15 ,6-2333 цс 15, 6-612 цс 15 та інші ) визначено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У звязку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя.

Вірно з'ясувавши обставини справи та визначивши відповідно до них правовідносини, суд першої інстанції встановив, що спірне домоволодіння та земельна ділянка за адресою: про. Шкільний, 10, с. Войнівка, Чутівський район, Полтавська область, є спільним сумісним майном подружжя.

В ході судового розгляду справи місцевим судом проаналізовано та у відповідності з вимогами ст. 212 ЦПК України дано оцінку доказам наданим сторонами на підтвердження та заперечення викладених в позовній заяві фактах.

Оцінюючи доводи сторін про те, що кошти на придбання спірних обєктів були їхніми особистими колегія суддів приходить до висновку, що доводи сторін про те, що на купівлю спірних обєктів були витрачені їхні особисті кошти є неналежними.

Так , ОСОБА_3 надала розписку про те, що 05.06.2011 р. отримала від своєї матері ОСОБА_8 66000 грн. для придбання житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані по провулку Шкільному, 10, в с. Войнівка Чутівського району Полтавської області, (а.с. 41).

ОСОБА_4 стверджував, що 07.06.2011 р. передав ОСОБА_6 свої особисті кошти 66000 грн. в рахунок завдатку за укладення в майбутньому між ними договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані по провулку Шкільному, 10, в с. Войнівка Чутівського району Полтавської області, про що остання 07.06.2016 р. видала розписку про отримання завдатку.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності з вимогами ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи доводи сторін колегія суддів враховує фактичні обставини справи , що в цей період між сторонами існували близькі стосунки, які завершилися укладенням шлюбу, на час укладення шлюбу особа, якій були передані кошти не була власницею спірних обєктів, а стала власницею житлового будинку 23.11.2011 року, а земельної ділянки 5.08.2012 року, що вбачається із п. 1 договорів купівлі продажу ( а.с.9, 12,). Також колегія суддів враховує той факт, що кошти були передані ОСОБА_4П, а спірні договори купівлі продажу оформлені за згодою ОСОБА_4 на ОСОБА_9, що свідчить про домовленість сторін про придбання цих обєктів у спільну власність.

Самі по собі посилання сторін на те, що кошти були їхньою особистою власністю належними та допустимими доказами не підтверджені.

Зокрема, зміст розписки наданої ОСОБА_9 за формою та змістом не є договором дарування та не свідчить, що спірне житло придбане саме за ці кошти.

ОСОБА_10 довів суду ту обставину , що в цей період у нього також були свої особисті кошти, що підтверджується довідками про його доходи ( а.с.46-50).

Однак жодна із сторін не довела ту обставину, що саме за їх особисті кошти було придбано спірне майно.

Апеляційні скарги не містять нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення, яке постановлене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти діб до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя (підпис) П.С. Абрамов

Судді (підписи) С.А. Гальонкін

ОСОБА_11

З оригіналом згідно: