Справа № 752/7929/16-ц
Провадження № 2-з/752/98/16
У Х В А Л А

Іменем України

(17 год. 30 хв.)

30.05.2016 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Шкірай М.І., розглянувши заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацію частини території Луганської області, Україна, суд -

Встановив

30 травня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на Права вимоги за трастовим договором, укладеним 24 грудня 2013 року між Україною, від імені якої діяв Міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України, та компанією «The Law Debenture Trust Corporation PLC» та заборонити будь-яким суб'єктам права вчиняти будь-які дії, що спрямовані та/або призводять до зміни, припинення зазначених прав вимоги, зупинити здійснення платежів за державним зовнішнім запозиченням України перед Російською Федерацією у розмірі 3 000 000 000 доларів США та нарахованих відсотків за вказаним трастовим договором, а також заборонити Кабінету Міністрів України, Міністерству фінансів України, Національному банку України, Державному казначейству України, іншим органам державної влади, їх посадовим та/або службовим особам здійснювати будь-які дії, пов'язані із здійсненням платежів за державним зовнішнім запозиченням України перед Російською Федерацією у розмірі 3 000 000 000 доларів США та нарахованих відсотків за цим трастовим договором.

Заява мотивована тим, що у Високому Суді Відділення Королівської Лави, м. Лондон, розглядається питання про повернення державою Україною державі Російській Федерації коштів за трастовим договором між Україною та компанією «The Law Debenture Trust Corporation PLC», що в свою чергу є довірчим власником перед держателем зобов'язань, що представлений одноособово Міністерством фінансів Російської Федерації.

Права вимоги за трастовим договором, укладеним 24 грудня 2013 року між Україною та компанією «The Law Debenture Trust Corporation PLC» є майном, на яке можна звернути стягнення, а тому вважає, що за рахунок цього майна відповідача може бути виконане рішення за її позовом у разі його задоволення.

Вивчивши матеріали заяви, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки відповідно до вимог ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з держави Російська Федерація на її користь відшкодування моральної та майнової шкоди 1 416 500 грн., що на день підписання позову за офіційним курсом НБУ складає 50 284 євро.

На підтвердження своїх вимог ОСОБА_1 посилається на обставини, які за правилом ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України не підлягають доказуванню, оскільки встановлені рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18.03.2016 р. у цивільній справі № 752/3650/16-ц, за її заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а отже, між сторонами, дійсно, виник спір щодо відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації.

Визначаючи обсяг належного відповідачу майна, на яке можна накласти забезпечення позову, суд констатує, що дійсно 24 грудня 2013 року Україна уклала трастовий договір з компанією «The Law Debenture Trust Corporation PLC», що в свою чергу є довірчим власником перед держателем зобов'язань, що представлений одноособово Міністерством фінансів Російської Федерації. За цим договором Україна отримала 3 000 000 000 доларів США з 5-відсотковим зобов'язанням та видала Міністерству фінансів Російської Федерації зобов'язання на вказану суму, строк виконання якого закінчувався 20 грудня 2015 року.

Зважаючи на те, що державою Україною станом на 20 грудня 2015 року не погашено основну суму та належні відсотки по відношенню до вищезазначеного зобов'язання, 16 лютого 2016 року Міністерство фінансів Російської Федерації, як держатель зобов'язання, через довірчого власника звернулося до Високого Суду Правосуддя Відділення Королівської Лави, м. Лондон, з позовом про повернення основної його суми та нарахованих відсотків. Отже, можна зробити висновок, що внаслідок вказаного державного запозичення Російська Федерація вимагає від України щодо повернення 3 000 000 000 доларів США та нарахованих відсотків.

Крім цього, ст. 152 Цивільного процесуального кодексу України визначено види забезпечення позову, які включають в себе накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Наведений перелік видів забезпечення не є вичерпним, а тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 ст. 152 ЦПК.

Законом України «Про особливості здійснення правочинів з державним, гарантованим державою боргом та місцевим боргом» від 19.05.2015 № 436-VIII, Україною обраний спосіб забезпечення економічної безпеки держави та захисту суспільних інтересів та інтересів держави у зв'язку з погашенням та обслуговуванням державного, гарантованого державою боргу та місцевого боргу, у виді тимчасового зупинення здійснення платежів за державними зовнішніми запозиченнями. Цим законом, як і розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2015 року № 1312-р, охоплюється також і борг держави Україна перед державою Російська Федерація, який виник на підставі вищезгаданого трастового договору від 24 грудня 2013 року.

У зв'язку з цим суд вважає, що зупинення здійснення платежів за державним зовнішнім запозиченням України перед Російською Федерацією за вищевказаним трастовим договором, укладеним 24 грудня 2013 року між Україною та компанією «The Law Debenture Trust Corporation PLC», є тим видом забезпечення позову, який може бути застосований як додатковий вид забезпечення позову і такий узгоджується з раніше визначеним законодавцем видом обслуговування гарантованого державного боргу України.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку обґрунтованості вимог заявника, що до національних судів України звернеться велика кількість постраждалих від військової агресії Російської Федерації по відношенню до України громадян із заявами про компенсацію завданої шкоди.

Такий висновок суду підтверджують також надані ОСОБА_1 докази, а саме: рішення Суворівського районного суду м. Херсон від 04 вересня 2015 року та рішенням апеляційного суду Херсонської області від 17 грудня 2015 року про встановлення факту переселення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з Автономної Республіки Крим у квітня 2014 року внаслідок тимчасової окупації та анексії території Автономної республіки Крим, військової агресії російської Федерації, рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 29 березня 2016 року про встановлення факту загибелі ОСОБА_4 при виконанні обов'язку військової служби внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 листопада 2015 року про встановлення факту переселення ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в жовтні 2014 року з тимчасово окупованої території Луганської області відбулося внаслідок військової агресії Російської Федерації, ухвал про відкриття проваджень за заявами громадян України про встановлення аналогічних юридичних фактів у Сватівському районному суді Луганської області за заявою ОСОБА_6, у Суворовському районному суді м. Херсон за заявою ОСОБА_7, у Голосіївському районному суді м. Києва за заявою ОСОБА_8 та ОСОБА_9

За таких обставин, суд вважає, що захід забезпечення позову відповідає принципам розумності, адекватності та критерію співмірності, а також забезпечує збалансованість інтересів сторін з урахуванням продовження збройної агресії Російської Федерації проти України.

Керуючись ст. ст. 151, 152, 153, 208-210 ЦПК України, суд -

Ухвалив

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення її позову до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацію частини території Луганської області, Україна - задовольнити.

Накласти арешт на Права вимоги за трастовим договором, укладеним 24 грудня 2013 року між Україною, від імені якої діяв Міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України, та компанією «The Law Debenture Trust Corporation PLC» та заборонити будь-яким суб'єктам права вчиняти будь-які дії, що спрямовані та/або призводять до зміни, припинення зазначених прав вимоги, будь-яку передачу повністю або частково цих прав вимоги будь-яким суб'єктам права (зокрема, але не виключно, державам та іншим суб'єктам публічного права, фізичним особам, юридичними особам).

Зупинити здійснення платежів за державним зовнішнім запозиченням України перед Російською Федерацією у розмірі 3 000 000 000 доларів США та нарахованих відсотків за трастовим договором, укладеним 24 грудня 2013 року між Україною, від імені якої діяв Міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України, та компанією «The Law Debenture Trust Corporation PLC».

Заборонити Кабінету Міністрів України, Міністерству фінансів України, Національному банку України, Державному казначейству України іншим органам державної влади, їх посадовим та/або службовим особам здійснювати будь-які дії, пов'язані із здійсненням платежів за державним зовнішнім запозиченням України перед Російською Федерацією у розмірі 3 000 000 000 доларів США та нарахованих відсотків за трастовим договором, укладеним 24 грудня 2013 року між Україною, від імені якої діяв Міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України, та компанією «The Law Debenture Trust Corporation PLC».

Копії ухвали негайно надіслати сторонам для відома, а Кабінету Міністрів України, Міністерству фінансів України, Національному банку України, Державному казначейству України для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня її оголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Оскарження ухвали не припиняє її виконання.

Суддя