Справа № 308/4265/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

13 жовтня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді -Бенца К.К.,

при секретарі Бота О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Виконавчий комітет Ужгородської міської ради в особі відділу реєстрації місця проживання про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Ужгородське МВ ГУ ДМС України у Закарпатській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що на підставі договору дарування від 03 липня 2003 року посвідченого, приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 8249 та договору дарування від 12 жовтня 2015 року посвідченого, приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_6 зареєстрованого в реєстрі за № 1267 є власником житлового будинку розташованого в м. Ужгород, вул. Стефаника, буд. 59 А. В будинку крім неї , зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4. Проте ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не проживають в даному будинку близько десяти років, їх реєстрація носить формальний характер. З посиланням на викладене, а також на те, що відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в даному житловому будинку не проживають , але залишаються зареєстрованими за вказаною адресою, що змушує її нести додаткові витрати по оплаті житлово комунальних послуг, перешкоджає їй в отриманні субсидії на комунальні послуги, в реалізації прав як власника користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а також з посиланням на норми ЦК України, просить суд винести рішення яким визнати ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою : м. Ужгород, вул. Стефаника, буд. 59 А.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 07.09.2016 р. у цивільній справі № 308/4265/16-ц - за клопотанням представника позивача проведено заміну неналежної третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, а саме було замінено Ужгородське МВ ГУ ДМС України у Закарпатській області на Виконавчий комітет Ужгородської міської ради в особі відділу реєстрації місця проживання, залучивши їх до участі у справі в якості належної третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог.

В судове засідання позивач та представник позивача не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Від представника позивача на адресу суду надійшла заява у якій він позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у судове засідання повторно не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляли, клопотань про відкладення розгляду справи, а також заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. В газеті обласної ради і обласної державної адміністрації «Новини Закарпаття» №113-114 (4578-4579) від 08.10.2016 року, міститься оголошення про розгляд даної справи на 09 год. 30 хв. 13.10.2016 року та виклик ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у судове засідання у якості відповідачів. Тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.

В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Виконавчий комітет Ужгородської міської ради в особі відділу реєстрації місця проживання не зявився, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Від представника третьої особи на адресу суду надійшла заява у якій він просить розглянути справу без участі представника, проти розгляду справи не заперечує.

Розгляд справи проведено за відсутності сторін, які не з'явились в судове засідання і у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов до наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Ужгород, вул. Стефаника, буд. 59 а, Закарпатської області належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі наступних договорів:

-договору дарування частини житлового будинку від 03 липня 2003 року посвідченого, приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5 зареєстрованого в реєстрі за № 8249;

-договору дарування частини житлового будинку від 12 жовтня 2015 року посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_6 зареєстрованого в реєстрі за № 1264, копії яких долучені до матеріалів справи.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №45514510 від 12.10.2015 року вказано, що житловий будинок в м. Ужгород, вул. Стефаника, буд. 59 А, Закарпатської області належить на праві спільної часткової власності, а саме в розмірі ? частині ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 12.10.2015 р.

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1218227 від 12.08.2003 року вказано, що житловий будинок в м. Ужгород, вул. Стефаника, буд. 59 А, Закарпатської області належить на праві спільної часткової власності, а саме в розмірі ? частині ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 03.07.2003 р.

Згідно довідки КП «ЖРЕР №4» від 12.04.2016 року за №2131 в житловому будинку в м. Ужгород, вул. Стефаника, буд. 59 А, Закарпатської області який перебуває у власності ОСОБА_1 на даний час зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі .

Згідно вимог ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно вимог ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право члена сім`ї власника жилого будинку, який не є співвласником на користування цим будинком відповідно до ст. 156 ЖК України обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей.

Аналогічне положення закону передбачено і ст. 383 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст. 156, ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім"ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім"ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із власником і ведуть з ним спільне господарство.

Як встановлено судом, відповідачі не проживають у спірному будинку біля десяти років , а також не є членами сім`ї власника квартири і не перебувають з власником квартири у сімейних відносинах.

Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, тощо.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові, зокрема, для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Орган реєстрації, керуючись ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, зобовязаний зняти відповідача з реєстрації.

З урахуванням всіх обставин справи, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, враховуючи те що позивач є власником будинку за адресою: м. Ужгород, вул. Стефаника, буд. 59 А, реєстрація відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 порушує права позивача вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю та беручи до уваги факт тривалого не проживання відповідачів у вказаному будинку суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку за адресою: м. Ужгород, вул. Стефаника, буд. 59 А є обґрунтованою і підлягає до задоволення, оскільки позивач належними і допустимими доказами довів ті обставини на які посилався, як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.41 Конституції України, та ст.ст. 317, 319 , 321, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169,209, 212-215, 224-226 ЦПК України , суд,-

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Виконавчий комітет Ужгородської міської ради в особі відділу реєстрації місця проживання про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4, такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою : м. Ужгород, вул. Стефаника, буд. 59 А.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_7