Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУН 328/243/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Ушатий І.Г.
№22ц/778/2527/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 червня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 30 березня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що згідно договору від 25.04.2007 року ОСОБА_5 отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач своїх зобов'язань не виконала.

Станом на 31.12.2015р. сума заборгованості відповідача становить 33388,68 грн., яка складається з наступного: 4867,03 грн. заборгованість за кредитом; 20325,22 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 6130,30 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1566,13 грн. штраф (процентна складова).

Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 30 березня 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове яким позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір шляхом приєднання (частина перша статті 634 ЦК України) 25 квітня 2007 року, згідно якого ОСОБА_5 отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Повернення коштів за умовами договору повинно здійснюватись періодичними, щомісячними платежами.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 25.04.2007 року підтверджується, що надходження готівки на погашення заборгованості за кредитною картою було здійснено 04.05.2007 року, 17.10.2007 року та 21.11.2007 року. Після цього жодних платежів по картковому рахунку відповідачем не здійснювалося.

Згідно п. 3.1.1. Умов і Правил надання банківських послуг, строк дії карти вказано на лицьовому боці карти (місяць та рік). Карта діє до останнього календарного дня вказаного місяця.

Відповідно до пункту 3.1.3 Умов і Правил надання банківських послуг за закінченням строку відповідна карта продовжується на новий строк (шляхом надання ОСОБА_6 із новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надходило письмової заяви одержувача про закриття картрахунку, а також при умові наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором.

Згідно п. 5.4 розділу ІІ Правил користування платіжною картою Умов і Правил надання банківських послуг (а.с. 14) строк погашення по кредиту по платіжним картам без встановлення мінімального обовязкового платежу, проводить наступному порядку: строк погашення процентів по кредиту щомісячно за попередній місяць, строк погашення кредиту в повному обсязі не пізніше наступного дня місяця вказаного на платіжній карті.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

В законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст. ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Крім того, з Умов і Правил надання банківських послуг вбачається, що строк позовної давності не було продовжено.

Статтею 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Позивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови надання кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності, ці Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачка їх не підписувала.

Вказані правові позиції викладені в постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України: від 11 лютого 2015 р. у справі N 6-240цс14; від 10 червня 2015 р. у справі N 6-698цс15, від 1 липня 2015 року у справі N 6-757цс15).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Суд вірно встановив і це банк не оспорював, що останній платіж за договором на погашення заборгованості відповідачем здійснено 21.11.2007 року. Після цього жодних платежів по картковому рахунку відповідачем не здійснювалося.

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, 18 січня 2016 року, про що свідчить накладна № 533721, а судом отримано вказані документи 21 січня 2016 року, тобто поза межами встановленого законом строку позовної давності.

Відповідач просила суд застосувати позовну давність, оскільки вважає, що термін позовної давності згідно кредитного договору від 25.04.2006 року минув (а.с. 57-59).

Встановивши такі обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права поза межами позовної давності та вірно відмовив в позові.

Зазначена правова позиція сформульована в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року по справах N 6-116цс13 та N 6-120цс13, справа N 6-14цс14, справа N 6-20цс14, справа N 6-61цс14, справа N 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, справа N 6-95цс14 від 17 вересня 2014 року, справа N 6-103цс14 від 24 вересня 2014 року, справа N 6-134цс14 від 1 жовтня 2014 року, справа N 6-167цс14 від 12 листопада 2014 року, справа N 6-160цс14 від 19 листопада 2014 року, справа N 6-31цс15 від 3 червня 2015 року, справа N 6-154цс15 від 30 вересня 2015 року, справа № 6-1295цс15 від 7 жовтня 2015 року.

Посилання банку в апеляційній скарзі на незастосування судом правових позицій сформульованих в постановах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року по справі N 6-1206цс15 та від 2 грудня 2015 року N 6-249цс15 є безпідставним оскільки вказаних в цих постановах висновків суд дійшов виходячи з аналізу інших умов інших кредитних договорів з іншими установами банків, і при цьому Верховний Суд України не змінював правові позиції щодо застосування строку позовної давності у справах де стороною був саме ПАТ КБ «ПриватБанк».

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі про право банку на отримання відсотків поза межами дії договору, про те, що проценти за правовою природою є основною вимогою банку не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Отже висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування колегія судів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 30 березня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: