Єдиний унікальний номер 235/2584/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1187/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 червня 2016 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Гапонова А.В.,

суддів Новікової Г.В., Біляєвої О.М.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області апе-ляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 6 травня 2016 ро-ку по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонер-ного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа Відділення виконавчої ди-рекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профе-сійних захворювань України в місті Красноармійську Донецької області про відшкоду-вання моральної шкоди у зв'язку із втратою працездатності на виробництві, -

ВСТАНОВИВ:

14 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «ШУ «По-кровське», третя особа ВВД ФССНВВ та ПЗ України в м. Красноармійську Донецької об-ласті про відшкодування моральної шкоди у зв'язку із втратою працездатності на вироб-ництві. Просив стягнути з відповідача грошову компенсацію у розмірі 50 000 грн. Свої вимоги обґрунтовував тим, що він з 13 березня 1990 року до 15 березня 1993 року, з 02 серпня 2004 року до 17 грудня 2010 року, з 11 грудня 2010 року до 11 червня 2014 року перебував з відповідачем у трудових відносинах. 11 червня 2014 року він був звільнений за п. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоров'я.

Позивач зазначив, що під час роботи в шахті він отримав професійне захворюван-ня, згідно висновку Обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії йому було встановлено 65% втрати професійної працездатності по професійним захворюванням та трудовому каліцтву, потребу в медикаментозному лікуванні та 3 групу інвалідності з 7 жовтня 2015 року безстроково. У зв'язку з цим відповідач зобов'язаний відшкодувати йому моральну шкоду, яка полягає в тому, що він постійно змушений лікуватися, почуває себе погано, не має можливості працювати як раніше на шахті та вести нормальний спосіб життя, що у свою чергу призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 6 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», третя особа ВВД ФССНВВ та ПЗ України в місті Красноармійську Донецької області про відш-кодування моральної шкоди у зв'язку із втратою працездатності на виробництві задоволе-но частково. Стягнуто з ПАТ «ШУ «Покровське» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у сумі 32 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв'язку із втратою працездатності на виробництві та судовий збір на користь держави у сумі 551,20 грн.

При ухваленні рішення суд керувався тим, що факт спричинення позивачу мораль-ної шкоди є доведеним, адже втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди. Відповідач у даній справі кло-потання про призначення експертного дослідження з приводу встановлення факту спри-чинення моральної шкоди не заявляв. Однак з урахуванням того часу, який позивач про-працював у відповідача та з урахуванням робочого часу на інших підприємствах, яких по-зивач не забажав залучити до участі у справі в якості співвідповідачів, суд задовольнив позов частково.

На вказане рішення ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» подало апеляційну ска-ргу та просило рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 6 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким в позовних вимогах відмовити позивачу в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, представник відповідача посилається на Постанову Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4, яка передбачає, що розмір відшко-дування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливо-сті. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наво-дити в рішенні відповідні мотиви.

Представник відповідача зазначає, що описуючи свої моральні страждання позивач вказував, що він постійно лікувався і почував себе погано, але жодного документу на під-твердження постійних звернень до лікаря позивач суду не пред'явив. Також позивач вка-зував, що морально страждає від того, що не може вести звичайний спосіб життя, і це призвело до втрати ним нормальних життєвих зв'язків. Проте доказів того, з ким саме, коли та чому ОСОБА_1 втрачені нормальні життєві зв'язки, суд не досліджував. Крім того, враховуючи значну суму страхових виплат від фонду соціального страхування, пенсію за віком та пенсію за інвалідністю, позивач фактично покращив своє життя після оформлення професійного захворювання.

Також відповідно до виписки з акту огляду МСЕК про результати визначення сту-пеню втрати професійної працездатності у відсотках № 006222 ОСОБА_1 має 15% втрати працездатності безстроково у зв'язку з виробничою травмою 17.04.1990 року. Але ОСОБА_1 знаходиться в трудових відносинах з відповідачем лише з 1991 року. Таким чином, суд не врахував, що позивач не надав доказів того, в якій частині його моральні страждання пов'язані з травмою 1990 року, а в якій частині з професійним захворюван-ням, яке встановлено у 2015 року.

Середній розмір відшкодування втрати 1% працездатності судами Донецької обла-сті складає приблизно 300 грн. Виключні обставини, які б пояснювали значне збільшення розміру відшкодування моральної шкоди, в позові не зазначено, та судом в рішенні не на-ведено.

Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсу-тності. Проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечує, просить відмовити в її задоволенні.

Інші сторони, належним чином повідомлені, в судове засідання не з'явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши ма¬теріали справи та перевіри-вши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вва-жає, що скарга задоволенню не підлягає, а оска¬ржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно записів у трудовій книжці, позивач ОСОБА_1 з 02 січня 1991 року до 15 березня 1993 року, з 02 серпня 2004 року до 17 грудня 2010 року, з 11 грудня 2010 року до 11 червня 2014 року перебував у трудових від-носинах з відповідачем, та був звільнений за п. 2 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із невід-повідністю працівника виконуваній роботі за станом здоров'я. (а.с. 10,12,13).

Перебуваючи з відповідачем у трудових відносинах, позивач працював з повним підземним робочим днем у шахті.

Під час роботи в шахті ОСОБА_1 отримав професійне захворювання, що підт-верджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворю-вання по формі П-4 від 11 серпня 2015 року, в пунктах 16, 17 якого вказано, що професій-не захворювання виникло у зв'язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обу-мовленим впливом промислового фактора - важкість праці, пил.

Через вказані пошкодження здоров'я позивачу встановлено діагноз: хронічна ради-кулопатія L5.S1 в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними по-рушеннями та стійким больовим синдромом. Захворювання професійне, встановлено впе-рше. М-54.1.7. Хронічний бронхіт 11 ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН 1-11 ст. (І-ІІ ст.) - захворювання професійне, встановлено вперше J141.8 та медичний супутній діагноз:«ІХС (дифузний кардіосклероз). Гіпертонічна хвороба 1 ст., ризик 2 СН 0 ст.».

Згідно довідки МСЕК від 09 лютого 2016 року позивачу було встановлено втрату професійної працездатності 65% по професійним захворюванням, потребу в медикаменто-зному лікуванні та 3 групу інвалідності з 09 лютого 2016 року безстроково (а.с. 17).

Оскільки Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві на час виникнення спірних відносин у зв'язку із зміною спеціального закону, не відповідає за завдану моральну шкоду, то у разі отримання працівником виробничої травми чи професійного захворювання в цей період він набуває права на відшкодування моральної шкоди на загальних підставах, встановлених законом.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства що-до прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідли-вих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України - відшкодування власником або уповнова-женим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто передбачає відшкодування моральної шкоди, яка спричинена з вини роботодавця.

Відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випад-ків, встановлених цим Кодексом.

Роз'яснення Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», пов'язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впли-вом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного ха-рактеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зме-ншення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організа-ції життя.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції було встановлено факт заподіяння позивачу моральної шкоди, відповідно до чинного законодавства втрата працездатності, яка встановлена ви-сновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди. Обов'язкове призначення МСЕК з приводу встановлення факту спричинення моральної шкоди передбачено лише у випадку відсутності вищевказаних доказів.

Висновком МСЕК визначено у позивача 3 групу інвалідності та потребу в медика-ментозному лікуванні, що передбачає необхідність медичної допомоги, періодичне звер-нення до закладів охорони здоров'я. Це безперечно змінює звичайний спосіб життя пози-вача, нормальні життєві зв'язки, а наявність інвалідності та постійна необхідність ліку-вання спричиняє моральні страждання особі.

Страхові виплати від фонду соціального страхування, пенсія за віком та пенсія за інвалідністю, як зазначає представник відповідача, не є відшкодуванням моральної шкоди та не є значним покращенням матеріального становища, а лише допомогою для організації життя у зв'язку з погіршенням стану здоров'я та необхідністю додаткового піклування про себе.

Що стосується доводу представника відповідача про те, що частково позивач втра-тив працездатність ще до початку трудових відносин з відповідачем, колегія суддів зазна-чає наступне. Судом першої інстанції було враховано, що позивач працював в тому числі і на інших підприємствах, яких він не забажав залучати в якості співвідповідачів, і саме тому позов було задоволено лише частково.

Законодавством не встановлено фіксованої ставки відшкодування моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності, суд визначає цей розмір залежно від характеру та обсягу страждань особи, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. А тому відшкодування 1% втрати працездатності у розмірі 500 грн. не суперечить вимогам законодавства.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.

Як зазначено в ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розг¬ляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рі¬шення суду першої інста-нції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заяв¬лених у суді першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і за-лишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додер-жанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303 - 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Пок-ровське» відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 6 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею закон-ної сили.

Судді: