ухвала

іменем україни

02 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за зустрічними позовами ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання договору поруки недійсним, ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання договору поруки недійсним, за касаційними скаргами ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 26 жовтня 2015 року та публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення апеляційного суду Львівської області від 26 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, обґрунтовуючи вимоги тим, що 21 червня 2005 року між відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (далі - ВАТ «Банк Універсальний»), правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_3 було укладено договір № 11-1/202к-05, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 120 000 доларів США зі сплатою 12,45 % річних за користування кредитними коштами терміном до 21 червня 2015 року. На забезпечення виконання вказаного кредитного договору між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були укладені договори поруки від 21 червня 2005 року. Посилаючись на те, що відповідачі належним чином не виконували взяті на себе зобов'язання, позивач з урахуванням уточнень просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 74 953 долари 01 цент США, що еквівалентно 1 580 369 грн 23 коп.

У лютому 2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 звернулися до суду із окремими зустрічними позовами до ПАТ «Універсал Банк» про визнання договорів поруки від 21 червня 2005 року та додаткових договорів від 16 липня 2010 року й від 26 жовтня 2011 року припиненими на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, посилаючись на те, що у вказаних договорах поруки не зазначений строку їхньої дії.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 17 червня 2015 року позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено. Стягнуто на користь ПАТ «Універсал Банк» солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заборгованість у розмірі 74 953 долари 01 цент США, що еквівалентно 1 580 369 грн 23 коп. У задоволенні зустрічних позовів відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 26 жовтня 2015 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ПАТ «Універсал Банк». Стягнуто на користь ПАТ «Універсал Банк» з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 21 червня 2005 року № 11-1/202к-05 у розмірі 74 953 долари 01 центи США, що еквівалентно 1 580 369 грн 23 коп. Провадження у справі за зустрічними позовами ОСОБА_7, ОСОБА_4 до ПАТ «Універсал Банк» закрито. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

ПАТ «Універсал Банк» у поданій ним касаційній скарзі просить скасувати рішення апеляційного суду й залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанції у повній мірі не відповідають.

Судами встановлено, що 21 червня 2005 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 11-1/202к-05, відповідно до умов якого останній отримав споживчий кредит у розмірі 120 000 доларів США зі сплатою 12,45 % річних за користування кредитом терміном до 20 червня 2015 року (а. с. 16-19).

Також, до вказаного кредитного договору між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_3 було укладено додатковий договір від 01 квітня 2006 року № 1, додаткові угоди від 04 березня 2009 року № 1, від 10 липня 2010 року б/н, від 16 липня 2010 року б/н та від 26 жовтня 2011 року б/н, якими внесено зміни до кредитного договору щодо процентної ставки за користування кредитними коштами та графіка сплати щомісячних платежів.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 21 червня 2005 року між ВАТ «Банк Універсальний» і ОСОБА_4. ОСОБА_5 та ОСОБА_8 було укладено договори поруки з кожним окремо, згідно з умовами яких поручителі зобов'язалися відповідати перед банком за виконання ОСОБА_3 зобов'язань, що виникли із кредитного договору (а. с. 62, 63, 64).

Також, 16 липня 2010 року та 26 жовтня 2011 року між банком та ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_8 з кожним окремо, були укладені договори поруки б/н, відповідно до яких поручителі взяли на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором від 21 червня 2005 року № 11-1/202к-05 та додатковими угодами до нього від 16 липня 2010 року б/н, від 26 жовтня 2011 року б/н (а. с. 65-94).

Згідно з наданим банком розрахунками станом на 02 червня 2015 року заборгованість за кредитним договором від 21 червня 2005 року № 11-1/202к-05 становить 74 953 долари 01 цент США, що еквівалентно 1 580 369 грн 23 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 45 888 долари 32 центи США, заборгованість за тілом кредиту - 14 577 долари 22 центи США, заборгованість за процентами - 11 647 доларів 94 центи США та пеня - 2 839 долари 53 центи.

Також встановлено, що 22 серпня 2013 року ПАТ «Універсал Банк» направило відповідачам вимогу про дострокове повернення кредиту та виконання зобов'язань забезпечених порукою (а. с. 109-114).

Задовольняючи позов ПАТ «Універсал Банк», суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання за кредитними договорами, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку солідарно з позичальника та поручителів. Відмовляючи у зустрічних позовах, суд виходив із того, що позивач звернувся до суду із вимогами до поручителів у межах шестимісячного строку від дня настання виконання основного зобов'язання, тому порука не припинилася.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у позовних вимогах ПАТ «Універсал Банк» до поручителів, виходячи із того, що банком пропущено встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк для звернення із вимогами до поручителів.

Закриваючи провадження у справі у частині зустрічних позовів, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 уже зверталися до суду із позовом до ПАТ «Універсал Банк» про визнання оспорюваних договорів поруки припиненими та ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 04 червня 2014 року провадження у справі було закрито у зв'язку із відмовою позивачів від позову. При цьому наслідками такої відмови є недопустимість повторного звернення до суду з приводу такого ж самого спору між тими самими сторонами.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Таким чином, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням.

Якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Такий же правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 06 липня 2015 року у справі № 6-616цс15.

У п. 12 договорів поруки від 21 червня 2005 року, укладених між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_5, ОСОБА_4 і ОСОБА_8, встановлено, що ці договори вступають в силу з моменту їх підписання сторонами та діють до повного виконання зобов'язань за кредитним договором боржником або поручителем.

Отже, договорами поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цих договорів встановлено, що вони діють до повного виконання усіх зобов'язань за кредитним договором.

Із умов укладеного між банком та ОСОБА_3 кредитного договору від 21 червня 2005 року № 11-1/202к-05 вбачається, що строком повного виконання основного зобов'язання є 20 червня 2015 року.

Також встановлено, що 22 серпня 2013 року ПАТ «Універсал Банк» надіслав ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 вимоги про погашення простроченої заборгованості за вищевказаним кредитним договором.

У зазначених вимогах банк зауважив, що у випадку невиконання цих вимог термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту отримання вимоги.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що 16 вересня 2013 року ПАТ «Універсал Банк» уже звертався до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про солідарне стягнення 84 561 доларів 25 центів США заборгованості за кредитним договором № 11-1/202к-05 та ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 04 червня 2014 року позов ПАТ «Універсал Банк» було залишено без розгляду.

До суду з даним позовом банк звернувся 12 січня 2015 року.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції правильно відмовив у позовних вимогах до поручителів, оскільки пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК Українизмінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевий строк виконання її умов.

Також, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі в частині зустрічних позовів, з огляду на положення ч. 3 ст. 206 ЦПК України, якою встановлено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Разом з тим колегія суддів не може погодитися із висновками суду у частині стягнення заборгованості із позичальника з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

За положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 зазначав, що він не погоджується із наданим ПАТ «Універсал Банк» розрахунком заборгованості, оскільки банк почав розрахунок заборгованості із червня 2005 року, у той час як у графіку погашення кредиту, який є додатком до кредитного договору та його невід'ємною частиною, перший платіж починається із вересня 2005 року; також, банком у своєму розрахунку не відображено усі сплачені ним кошти, на підтвердження чого боржником було надано відповідні квитанції.

Задовольняючи позов частково та стягуючи з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 74 953 долари 01 цент США, апеляційний суд виходив із того, що позичальник належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає стягненню з нього на користь кредитора.

У пунктах 11, 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції на порушення ст. ст. 10, 60, 212-214, 303, 316 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, зокрема, не дослідив графік погашення кредиту та не перевірив розрахунок кредитної заборгованості.Стягуючи з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором, суд обмежився лише формальними посиланнями на її обґрунтованість, вказавши, що відповідачем такий розмір заборгованості не спростовано, при цьому не встановив та у рішенні не зазначив період, за який здійснюється стягнення, з чого складається сума заборгованості, яка стягується, не надав оцінки правильності чи хибності розрахунку наданої позивачем заборгованості, і власних розрахунків цієї суми не навів.

Крім того, розрахунок заборгованості станом на 03 червня 2015 року, на який послався апеляційний суд як на доказ спростування заперечень ОСОБА_3 щодо невідбраження усіх сплачених ним сум, у матеріалах справи взагалі відсутній.

Також, поза увагою суду залишилося те, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

Стягуючи кредитну заборгованість, суд визначив пеню у доларах США, при цьому не звернули уваги на таке.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій, пені за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами України.

Отже, пеня може обчислюватись і стягуватись лише в національній валюті України - гривні.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 3-29гс15.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК Українипідставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами повністю не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_10, ОСОБА_11 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ч. 3 ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3 та публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 26 жовтня 2015 року в частині позову публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду Львівської області від 26 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Ступак