РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року Волноваський районний суд Донецької області

в складі головуючого судді Троян Л.Г.

при секретарі Голубович О.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

23.03.2015 року позивач звернувся в суд з даним позовом. Посилався на те, що 26.03.2013 року помер його брат ОСОБА_5, після смерті якого відкрилася спадщина на земельну ділянку, яка належала йому на праві приватної власності на землю призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,700 га, яка розташована на території Микільської селищної ради Волноваського району. На день смерті брата він проживав з ним та був зареєстрований разом з ним, тобто фактично прийняв спадщину. 25.12.2013 року від працівників Микільської сільської ради він дізнався, що рішенням Волноваського районного суду від 09.08.2013 року право власності на вищевказану земельну ділянку визнано за ОСОБА_3 20.06.2014 року рішенням Волноваського районного суду його заяву про перегляд заочного рішення задоволено та рішення від 09.08.2013 року скасовано. 12.08.2014 року він звернувся до приватного нотаріуса Волноваського районного нотаріального округу Донецької області ОСОБА_6 для відкриття спадкової справи, але йому було відмовлено, оскільки в нього відсутній оригінал правовстановчого документу. В спадковій справі №87/2014 року міститься заповіт від 01.02.2002 року за №9, відповідно до якого його брат ОСОБА_5 заповів вищезазначену земельну ділянку ОСОБА_3 Вищевказаний заповіт позивач вважає недійсним, оскільки після отримання державного акту його брат не вніс зміни до нього. ОСОБА_3, яка вважала себе спадкоємицею, не звернулася з заявою про прийняття спадщини протягом 6-місячного строку, тому просив визнати право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,700га, яка розташована на території Микільської селищної ради Волноваського району та належала ОСОБА_5 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 25.12.2006 р., серія ЯГ №739856, кадастровий №-02-000-0367.

18.02.2016 року ОСОБА_3 звернулася з зустрічним позовом до ОСОБА_1, в якому просила визнати право власності на земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,700га, яка розташована на території Микільської селищної ради Волноваського району та належала ОСОБА_5, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку виданого 25.12.2006 р., серія ЯГ №739856, кадастровий №-02-000-0367, за нею в порядку спадкування за заповітом. Посилалась на те, що померлий заповідав їй саме ту земельну ділянку, на яку був виданий державний акт серії ЯГ № 739856. Тобто воля спадкодавця стосовно розпорядження своїм майновим правом на земельну ділянку була спрямована саме на передачу їй після смерті прав та обовязків саме на земельну ділянку, яким документом буде на час смерті закріплено це право за спадкодавцем, його воля викладена в заповіті від 01.02.2002 року. Тому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку.

В судовому засіданні позивач на задоволенні позову наполягав, зустрічний позов не визнав.

Представник позивача на задоволенні позову наполягала та заперечувала проти задоволення зустрічного позову ОСОБА_3, посилаючись на те, що заповіт, складений братом позивача ОСОБА_5, не має юридичної сили, оскільки відповідно до Перехідних положень ЗКУ сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право приватної власності на землю. З часу отримання спадкодавцем державного акту на право приватної власності на землю він набув статусу власника конкретної земельної ділянки, тобто змінився об`єкт власності. ОСОБА_3, якщо вважала себе спадкоємцем спадкового майна, що залишилось після померлого ОСОБА_5, повинна була надати заяву про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку, але вона цього не зробила.

Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, просила задовольнити її зустрічний позов.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, просив задовольнити зустрічний позов, посилаючись на те, що померлий заповідав ОСОБА_3 саме ту земельну ділянку, на яку був виданий державний акт серії ЯГ № 739856. Тобто воля спадкодавця стосовно розпорядження своїм майновим правом на земельну ділянку була спрямована саме на передачу їй після смерті прав та обовязків саме на земельну ділянку, яким документом буде на час смерті закріплено це право за спадкодавцем немає значення, на час складання заповіту він тлумачився саме таким чином. Чому спадкодавець не склав заповіту після одержання державного акту їй не відомо, але він не мав наміру змінювати свій заповіт стосовно земельної ділянки, і тому не складав іншого заповіту, оскільки його воля відносно розпорядження після його смерті земельною ділянкою вже була сформована у заповіті від 01.02.2002 року.

Вислухавши пояснення позивача, відповідача, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні первісного необхідно відмовити, а зустрічний позов підлягає задоволенню, а з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_5 є рідним братом ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвами про народження серії І-НО №255712 та VІІ-НО №383902 (а.с.40-41).

01.02.2002 року ОСОБА_5 заповів право на земельну частку (пай) в КСП ім. Петровського Волноваського району Донецької області, підтверджене сертифікатом на право власності на земельну частку (пай) ДН №0169037, виданим Волноваською райдержадміністрацією Донецької області 01.07.1996р., ОСОБА_3 (а.с.50).

Даний заповіт зареєстровано у Спадковому реєстрі, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі (а.с.51).

26.03.2013 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО №689320 (а.с.10).

Відповідно до довідки Микільської сільської ради Волноваського району Донецької області від 20.10.2013 року за №1370 померлий ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Разом з ним був зареєстрований та проживав його брат ОСОБА_1 (а.с.11).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №739856 від 25.12.2006 року ОСОБА_5 на праві приватної власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,700га, яка розташована на території Микільської селищної ради Волноваського району, кадастровий №-02-000-0367 (а.с.12).

Відповідно до витягу №598 від 13.03.2015 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки встановлена 174495,17 грн. (а.с.15).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.10.2013 року право власності на земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі рішення Волноваського районного суду Донецької області від 09.08.2013 року, яким право власності на вищевказану земельну ділянку визнано за ОСОБА_3 (а.с.71-72). (а.с.27).

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 20.06.2014 року рішення Волноваського районного суду Донецької області від 09.08.2013 року скасовано у звязку з нововиявленими обставинами (а.с.14).

12.08.2014 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_7 з заявою про прийняття спадщини. До складу спадкового майна було включено вищевказану земельну ділянку, але нотаріусом розяснено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом неможливо, оскільки для вчинення нотаріальної дії не надано оригінал правовстановчого документа на нерухоме майно (а.с.13).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області від 07.07.2015 року рішення Волноваського районного суду Донецької області від 20.06.2014 року скасовано та заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Волноваського районного суду Донецької області від 09.08.2013 року направлено до суду 1 інстанції на новий розгляд (а.с.76-77).

Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 22.09.2015 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Волноваського районного суду Донецької області від 09.08.2013 року за нововиявленими обставинами залишено без задоволення (а.с.79).

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області від 30.12.2015 року рішення Волноваського районного суду Донецької області від 09.08.2013 року скасовано (а.с.81-83).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.03.2015 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, оскільки відсутній оригінал Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №739856 від 25.12.2006 року (а.с.54).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1225 частиною 1 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

За приписами п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК ( 435-15) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)» передбачено, що до осіб, які мають право на земельну частку (пай) відносяться громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Згідно ст. 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Отже, право власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_5, на момент складання ним 01.02.2002 року заповіту, підтверджувалося Сертифікатом серія ДН № 0169037 на земельний пай, у відповідності до чинного на той момент законодавства (указів Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 року та «;Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року), а тому в заповіті і було посилання спадкоємцем на цей Сертифікат.

В послідуючий час, у відповідності до вимог чинного законодавства, один правоустановчий документ було замінено на інший, тобто замість Сертифікату ОСОБА_5 було видано Державний акт на право приватної власності на землю серія ЯГ № 739856 від 20.12.2006 року, згідно якого останньому було передано у приватну власність земельну ділянку площею 5,700га, яка розташована на території Микільської селищної ради Волноваського району і ця земля передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Заміна одного правоустановчого документу на інший не вплинула на право власності ОСОБА_5 на спірну земельну ділянку, як і не відбулося жодних змін відносно самої земельної ділянки, а отже ця земельна ділянка і є спадковим майном за заповітом, складеним ОСОБА_5 01.02.2002 року.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 прийняла спадщину за заповітом, звернувшись через відсутність Державного акту з позовом про визнання права власності на земельну ділянку до Волноваського районного суду та рішенням від 09.08.2013 року було визнано її право власності на вищевказану земельну ділянку, яке скасовано 30.12.2015 року, тобто, весь цей час вона являлась власником спірної земельної ділянки.

Відповідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

За таких обставин, оскільки ОСОБА_3 має право на спадкування за заповітом, то право на спадкування за законом ОСОБА_1 не одержує, тому суд приходить до висновку про задоволення зустрічних вимог та про відмову в задоволенні первісного позову.

На підставі ст.88 ЦПК України з позивача на користь відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1745 грн., оскільки заявлені зустрічні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212-214 ЦПК України, ст.ст. 1216 -1223, 1225 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити за його необрунтованістю.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 5,700 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Микільської сільської ради Волноваського району Донецької області, що належала згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ЯГ №739856 виданого Волноваською районною державною адміністрацією, - ОСОБА_5, який помер 26 березня 2013 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 1745 гривень.

Апеляційна скарга на рішення подається до Апеляційного суду Донецької області через Волноваський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Л.Г.Троян

10.03.2016