Справа № 454/858/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2016 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Струс Т. В. ,

при секретарі Коваль Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, з участю третьої особи органу опіки та піклування Сокальської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 В позовній заяві вказала, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 21.01.2006 року. 24.06.2011 року шлюб між сторонами розірвано. Від спільного життя у них з відповідачем народився син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 Зазначає, що їх син постійно проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач згідно рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01.03.2007 року зобов»язаний сплачувати аліменти на утримання їх сина, однак їх сплачує не регулярно, крім того відповідач не цікавиться життям дитини, не відвідує сина, не надає матеріальної допомоги, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків. Просить позбавити відповідача батьківських прав, відносно сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1

Позивач ОСОБА_1 судове засідання не прибула, надала суду заяву в якій просить позов задовольнити, розгляд справи проводити без її участі.

Представник позивача ОСОБА_1- ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в обґрунтування навела мотиви наведені в позовній заяві, просила їх задоволити в повному обсязі. Додатково повідомила, що відповідач не бачив сина понад десять років і жодного разу не намагався зустрітися з ним.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечив та пояснив, що він намагався зустрічатися з сином, однак позивачка просила його не приїжджати до її помешкання, оскільки в неї є нова сім»я, новий чоловік, якого їх син називає батьком, а тому він не хотів травмувати його, відповідно весь цей період часу не навідувався до нього. Однак, вважає, що оскільки він є його біологічним батьком, бажає з ним спілкуватися та зазначив, що в подальшому буде налагоджувати спілкування та стосунки з сином. Також зазначив, що згідно рішення суду про стягнення з нього аліментів на користь позивачки на утримання сина він виконує, сплачуючи аліменти в добровільному порядку, однак більшість квитанцій про сплату аліментів у нього не збереглися. У задоволенні позову просив відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог та пояснила, що основною метою позивачки позбавити відповідача батьківських прав щодо їх сина є відмова відповідача надати дозвіл дитині на виїзд за кордон. Однак станом на день розгляду справи її довіритель надав таку згоду позивачці. Зазначила, що відповідач з часу визначення йому рішенням суду в 2007р. розміру аліментів на утримання сина, сплачував їх позивачці у добровільному порядку, про, що свідчить зокрема те, що лише тепер позивач звернула виконавчий лист до виконання. Крім того пояснила, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, а тому позов є передчасним і таким, що не підлягає задоволенню.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Сокальської районної державної адміністрації Томашівська М.І. в судовому засіданні позовні вимоги позивачки підтримала. Пояснила, що питання відносно позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дітей, з приводу чого надано висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судовому засіданні показали, що батько належним чином не виконує своїх обов'язків по вихованню сина, а саме не зустрічається з дитиною, не відвідує навчальний заклад де навчається дитина та не цікавиться його навчанням. Крім того, батько не був присутнім жодного разу на дні народженні дитини, не купував подарунків, повністю самоусунувся від виховання сина.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши докази в справі у їх сукупності, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за наступних підстав.

З оглянутої в судовому засіданні копії свідоцтва про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 серії НОМЕР_1 встановлено, що батьками малолітньої дитини є ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

24 червня 2011 року шлюб між сторонами розірвано. Дитина залишилася жити із матір'ю, а батько поїхав жити в інше місто.

Судом встановлено, що відповідач сплачує аліменти на утримання дитини, проте здійснює вказані виплати не регулярно, у зв'язку з чим, як вбачається з розрахунку боргу по аліментам ОСОБА_2 за виконавчим листом № 2-1704/07 від 16.05.2016 року, борг відповідача станом на 01 листопада 2016 року складає 13 346, 61 грн.

В свою чергу, із досліджених у судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження ВП №51359599, зокрема заяви позивачки ОСОБА_1 від 06.06.2016р. на ім»я начальника ВДВС Сокальського РУЮ, встановлено, що в такій вона просила відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого листа виданого 01.03.2007р. Червоноградським міським судом, щодо стягнення із відповідача аліментів.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Сокальської районної державної адміністрації від 30.05.2016 року № 879/01-11 орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч. 9-10 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом ч.1 ст.164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Ці підстави є вичерпними.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пунктом 16 зазначеної постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав виходячи з наступних підстав.

Позивач посилається на те, що відповідач не цікавиться життям дитини, не відвідує його, не цікавиться його моральним та фізичним розвитком, не сплачує аліменти, всі ці обставини у своїй сукупності свідчать про недостатнє виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків відносно свого малолітнього сина, однак не є тим свідомим нехтуванням батька щодо своїх батьківських обов'язків, яке характеризується його винною поведінкою, з якими закон пов'язує можливість застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав.

Вирішуючи даний спір, суд враховує висновок органу опіки та піклування Сокальської районної державної адміністрації від 30.05.2016 року № 879//01-11 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3, проте зазначає наступне.

В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та ті, на яких ґрунтується висновок органу опіки та піклування, суд вважає останній недостатньо обґрунтованим та таким, що не містить в собі переконливих аргументів, які б вказували на те, що відповідач дійсно ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Крім того, відсутні докази того, що орган опіки та піклування періодично розглядав питання виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків і застосовував відносно нього попереджувальні заходи.

Висновок органу опіки та піклування носить рекомендаційний характер, а тому, суд не погоджується з цим висновком органу опіки та піклування та приймає рішення по справі на підставі всіх встановлених судом фактичних обставин справи та зібраних доказів.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявились безрезультатними.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що поведінку відповідача відносно дитини не можливо розцінити як свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов'язками, оскільки відповідач бажав та бажає бачитися з сином, однак на прохання колишньої дружини не приймав участі у вихованні сина, однак в подальшому має намір спілкуватися з дитиною.

Крім того, позивач не зміг аргументувати в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до їх сина.

Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків та приймаючи до уваги вищевикладені обставини, в тому числі ставлення ОСОБА_2 до сина, його бажання приймати участь у його вихованні, а також відсутності в діях відповідача свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10,60,212 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1- відмовити.

Рішення може бути оскаржене сторонами а апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд шляхом подання в 10- денний строк з дня проголошення апеляційної скарги.

Головуючий: Т. В. Струс