Справа № 363/5318/15-ц Головуючий у І інстанції Котлярова І.Ю.
Провадження № 22-ц/780/2592/16 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Суханової Є.М.,

за участю секретаря Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 18 лютого 2016 року у справі за позовом об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ольжин 2Д» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по обов'язковим внескам,

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ольжин 2Д» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по обов'язковим внескам по приміщенням №396 та №401, трьох відсотків річних та інфляційних збитків в розмірі гривень. Представник позивача подав до суду клопотання про забезпечення позову, в якому просив накласти арешт на належне відповідачу нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення № 396 та №402, розташовані на 3 технічному поверсі будинку за адресою: АДРЕСА_1. Свою заяву обґрунтовував тим, що відповідач має намір відчужити вказані приміщення на користь третіх осіб. На підтвердження намірів відповідача щодо реалізації даних об'єктів нерухомості надав до суду витяг із веб-сайту, згідно якого дані приміщення виставлено на продаж. За таких умов існують об'єктивні підстави вважати, що ненакладення арешту на належне відповідачу майно ускладнить або ж унеможливить виконання рішення у разі задоволення позову.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18 лютого 2016 року клопотання представника позивача про забезпечення позову задоволено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати. Скаргу обґрунтувала тим, що судом першої інстанції невірно надано оцінку наявним доказам у справі, а його висновки не відповідають обставинам справи. Вказує, що майно, на яке накладений арешт, не є предметом спору, є її власністю, за таких умов накладення арешту на нього порушує її права. Зазначає, що клопотання про забезпечення позову немотивоване, не містить обґрунтування про наявність загрози невиконання рішення суду і оскаржувана ухвала. Крім того зазначає, що роздруківка із сайту не містить відомостей щодо неї, в тексті відсутні дані про місце розташування об'єкту нерухомості, відомості про власника, та інші дані, які б свідчили про її намір відчужити належні їй об'єкти нерухомості. Таким чином є неналежним доказом. Вважає, що накладення арешту на нежитлові приміщення не є співмірним до заявлених позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав:

Відповідно до положень ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається у разі, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Задовольняючи клопотання про забезпечення позову, суд першої інстанції ретельно дослідив обставини справи та надані до неї матеріали. Враховуючи, що спір між сторонами має майновий характер, розмір грошового зобов'язання, яке є предметом спору є суттєвим, суд прийшов до висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому суд прийшов до висновку про те, що запропонований варіант забезпечення позову не обмежує позивача у праві користування належним йому майном, а спосіб забезпечення є співмірним із заявленими вимогами.

Вказані висновки судді колегія суддів апеляційного суду вважає такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону. При цьому колегія критично відноситься до посилань апелянта на непідтвердження вчинення ним дій, направлених на відчуження належного йому майна, як на підставу для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову. При вирішенні питання про забезпечення позову судом має встановлюватися не вчинення стороною чи третьою особою фактичних дій, направлених на відчуження майна, приховування активів, тощо, а лише наявність можливих ризиків вчинення дій або настання обставин, що ускладнять виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Колегія суддів апеляційного суду критично відноситься й до посилань відповідача на невідповідність вартості майна, на яке було накладено арешт, розміру позовних вимог, оскільки, по-перше, ним так і не було представлено жодного доказу з приводу такої невідповідності, а по-друге, судом було накладено арешт на майно відповідача в межах заявлених позовних вимог в сумі 77494,30 грн.

У відповідності до положень ч.1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 18 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О. Журба

Судді: О.П. Коцюрба

Є.М. Суханова