Ухвала

іменем україни

09 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Штелик С.П., Журавель В.І., Закропивного О.В.
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, відділу Державної реєстрації прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про визнання недійсними договорів та скасування державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 22 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним вище позовом.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що між відповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_7 передала ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 1 600 000 грн., що еквівалентно 200 000 доларів США, а останній зобов'язався повернути ОСОБА_7 таку ж суму грошових коштів до 29 липня 2013 року.

В забезпечення виконання зобов'язань боржника за договором позики 29 січня 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_4 передала, а ОСОБА_7 прийняла в іпотеку належну ОСОБА_4 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначали, що ОСОБА_5 не давала письмової згоди на укладення договору позики її чоловіком ОСОБА_6, а тому просили визнати недійсними договір позики грошових коштів у розмірі 1 600 000 грн. та договір іпотеки від 29 січня 2013 року.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 13 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 22 жовтня 2015 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить указані судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 березня 2015 року, яке ухвалою апеляційного суду Львівської області від 22 жовтня 2015 року залишене без змін, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи у справі рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що оспорюваний договір позики був укладений ОСОБА_6 у власних інтересах, а не інтересах сім'ї, а отже не створював обов'язків для його дружини ОСОБА_5, вчинення вказаного правочину без згоди останньої не порушувало її права.

Також правильним є висновок судів, що передача спірної квартири в іпотеку для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 за договором позики відбулась без порушення вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим суди вірно відмовили у визнанні недійсним іпотечного договору.

Крім того у зв'язку із недоведеністю обставин щодо реєстрації права власності на нерухоме майно за новим власником, суди правомірно відмовили у визнанні недійсною вказаної реєстрації.

Доводи касаційної скарги про те, що вимоги щодо скасування реєстрації права власності мають розглядатись у порядку адміністративного судочинства за фактичних обставин справи не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи свої вимоги у вказаній частині позивач пов'язувала їх із недодержанням стороною іпотечного договору процедури її повідомлення про реалізацію іпотечного майна, що не свідчить про порушення її прав внаслідок публічно-правового спору і виключає можливість розгляду вказаних вимог в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань (ч.2 ст. 337 ЦПК України).

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 22 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:С.П. Штелик
В.І. Журавель
О.В. Закропивний