АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Шкірай М.І.
Справа №752/1710/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Мазурик О.Ф., Слободянюк С.В.,

за участю секретаря Гоін В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2016 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року позивач ПрАТ «ПРОСТО-страхування» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача витрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 16 798,46 гривень та вирішити питання судових витрат.

В мотивування вимог посилався на те, що 01.05.2014 року з вини водія ОСОБА_1., цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ «ПРОСТО-страхування», сталася ДТП, в результаті якої автомобіль ОСОБА_3 зазнав механічних пошкоджень.

Відповідно до платіжного доручення № 019288 від 30 травня 2014 року ПрАТ «СК «УНІКА» виплатило страхове відшкодування в розмірі 23 663,74 гривень потерпілому ОСОБА_3

01 липня 2014 року ПрАТ «СК «УНІКА» звернулося до AT «ПРОСТО-страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 23 663,74 гривень.

Зазначена вище подія була визнана страховим випадком, про що 06 жовтня 2014 року співробітниками AT «ПРОСТО-страхування» було складно страховий акт № 99270.

Відповідно до платіжного доручення № 27645 від 07 жовтня 2014 року AT «ПРОСТО- страхування» виплатило страхове відшкодування розмірі 16 798,46 гривень.

Проте, відповідно до Постанови Києво-Святошинського paйонного суду Київської області від 12 травня 2014 року ОСОБА_1 під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди керував транспортним засобом «Chery TIGGO», реєстраційний номер НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння. Від огляду у встановленому законом порядку на стан сп'яніння відмовився.

Таким чином, відповідач має сплатити страховій компанії 16 798,46 гривень у порядку регресу.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» грошові кошти в рахунок відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 16 798 грн. 46 коп. та судові витрати у розмірі 1378 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує, що, як вбачається з матеріалів адміністративної справи, його не було попереджено належним чином про час і місце розгляду справи, а саме відсутні підписи на протоколах та на сповіщеннях про розгляд справи.

Щодо фактичних обставин, викладених в постанові, то вони взагалі не відповідають дійсності, його письмові пояснення надані того ж дня СОГ Києво-Святошинського РВ, спростовують викладене в постанові, а саме: свій автомобіль він залишив на узбіччі по вул.. Маяковського вечором 30 квітня 2014 року, в зв'язку з тим, що в нього закінчилося пальне. Ранком 1 травня 2014 року, він, взявши із собою знайомого, зібрався заправити автомобіль і з цією метою хотів взяти в салоні п'ятилітровий пластиковий бутиль, але біля свого автомобіля побачив автомобіль Опель та зустрів невідомих осіб. Коли він у них поцікавився з якою метою вони оглядають його машину, вони заявили, що нібито відбулося ДТП за участю його машини. На його пояснення вони не реагували і тут же викликали працівників ДАІ, які з'явилися через 2 хвилини.

Крім того, протоколи, складені працівниками ДАІ, не можуть бути доказами враховуючи те, що громадянином ОСОБА_3 в судовому засіданні 16 червня 2014 року було змінено власні свідчення, а фактичні обставини, викладені в поясненнях та протоколі, визнано помилковими. Крім того, гр.. ОСОБА_3 підтвердив той факт, що свідки, які вказані в протоколах ДТП є представниками «Самооборони» і прибули на місце складання матеріалів після виклику ОСОБА_3 працівників ДАІ, а отже складені протоколи не можуть вважатися доказами, визначеними ст. 251 КУпАП.

В матеріалах відсутні письмові пояснення свідків, обов'язковість наявності яких передбачена вимогам п.4.2. «Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху до матеріалів» (наказ МВС від 26.02.2009 № 77).

Вважає, що суддя Апеляційного суду Капічон О.М., нехтуючи правовим принципом «презумпції невинуватості», обов'язковість застосування якого викладено в статті 62 Конституції України, не опитавши жодного «свідка», не призначивши жодної експертизи, приймає протизаконну постанову, яку обґрунтовує лише суперечливими свідченнями упереджених осіб - працівників ДАІ, дружини громадянина ОСОБА_3 та його самого, які він змінив з мотивів помилковості, уточнив, - як вказано в постанові апеляційного суду.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивача ПрАТ «ПРОСТО-страхування» проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що постановою про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у момент ДТП перебував у стані алкогольного сп'яніння, а тому вимоги про стягнення з нього суми в порядку регресу є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/2916389 від 30.04.2015 року відповідальність власника транспортного засобу «Cherі TIGGO», реєстраційний номер НОМЕР_1 НОМЕР_3 застрахована в Приватному акціонерному товаристві «ПРОСТО-страхування».

01 травня 2014 року о 10 год. 20 хв. в м. Боярка, Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки «Cherі TIGGO», державний номер НОМЕР_1, виконуючи розворот на перехресті вул. Магістральної та Маяковського, не переконався, що це буде безпечно, не надав переваги у русі автомобілю НОМЕР_3, який рухався від с. Петрівське, Києво-Святошинського району Київської області в напрямку вул. Білогородської, в результаті чого скоїв зіткнення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 травня 2014 року, залишеною без зміни постановою Апеляційного суду Київської області від 25 червня 2014 року, ОСОБА_1 під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди керував транспортним засобом «Chery TIGGO», реєстраційний номер НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння.

Відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП і призначено йому адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Відповідно до ст. ст. 33, 35, 245, 251, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення судом з'ясовуються, зокрема, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність. До обставин, що обтяжують відповідальність, віднесено стан сп'яніння.

Виходячи з обставин, які підлягають встановленню, і які встановлені постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 травня 2014 року, така постанова суду, з урахуванням положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України, обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої її ухвалено.

У матеріалах справи відсутні докази про виключення із зазначеної постанови обставин, що обтяжують відповідальність - вчинення відповідачем правопорушення в стані алкогольного сп'яніння.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Opel ZAFIRA», реєстраційний номер НОМЕР_4, який був застрахований відповідно до Договору страхування № 011111/4002/0000601, укладеного між ОСОБА_3 та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» 17 липня 2013 року.

Вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Opel ZAFIRA», реєстраційний номер НОМЕР_4, відповідно до Звіту № 14С/05/14 від 20 травня 2014 року становить 20 158,15 гривень, а вартість відновлювального ремонту - 24 451,93 гривень.

01 липня 2014 року ПрАТ «СК «УНІКА» звернулося до AT «ПРОСТО-страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 23 663,74 гривень.

Зазначена вище подія була визнана страховим випадком, про що 06 жовтня 2014 року співробітниками AT «ПРОСТО-страхування» було складно страховий акт № 99270.

Відповідно до платіжного доручення № 27645 від 07 жовтня 2014 року AT «ПРОСТО-страхування» виплатило страхове відшкодування розмірі 16 798,46 гривень.

Таким чином, фактичні витрати AT «ПРОСТО-страхування», пов'язані з цим страховим випадком, складають 16 798,46 гривень.

Згідно зі ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідно до ст. 38.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування); страховик після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Згідно зі ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов:

1. Право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов'язання перед потерпілим.

2. Регрес застосовується після припиненні зобов'язання з відшкодування шкоди.

Регрес у правовідносинах страхування характеризується тим, що страховик одержує право стягнути суму виплаченого відшкодування не лише з третьої особи, а й із самого страхувальника. Право страховика на пред'явлення регресної вимоги передбачене, зокрема, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто виникає з правовідносин страхування відповідальності.

Право подати регресний позов до самого страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, виникає у страховика лише з припиненням основного деліктного зобов'язання за фактом здійснення ним виплати страхового відшкодування на користь сторони потерпілого - кредитора в деліктному зобов'язанні.

Вищевказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 23 березня 2016 року у справі 6-2598цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

В даному випадку спір виник між страховою компанією та страхувальником, який був водієм забезпеченого транспортного засобу та спричинив ДТП, щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування за договором страхування цивільно-правової відповідальності власника автомобіля, а саме щодо застосування до таких правовідносин положень статті 1191 ЦК України, статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що законодавець пов'язує настання такого випадку, якщо особа, яка заподіяла таку шкоду, була в стані сп'яніння. До кола таких осіб віднесений страхувальник, який управляв транспортним засобом, або водій забезпеченого транспортного засобу, який був в стані сп'яніння, які спричинили дорожньо-транспортну пригоду. Отже, вказаною нормою передбачена відповідальність особи (страхувальник або водій), яка керувала транспортним засобом в стані сп'яніння в разі настання страхового випадку.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2016 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді