УХВАЛА

іменем україни

26 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про стягнення коштів за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 7 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 25 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 13 березня 2014 року між ним та публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») було укладено договір банківського рахунку, згідно з яким банк відкрив йому поточний рахунок в Євро та зобов'язався надавати послуги з розрахунково-касового обслуговування, відповідно до умов договору, правил обслуговування банківських поточних рахунків фізичних осіб, відкритих в банку та вимог чинного законодавства.

13 березня 2014 року ним внесено на вказаний рахунок 40 тис. Євро і доручено відповідачу здійснити перерахування цих грошей в Республіку Ірландія для бенефіціара ОСОБА_4, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті від 13 березня 2014 року. На підставі поданих документів відповідач перерахував банку бенефіціара «Ulster Bank» належні йому 40 тис. Євро для отримувача ОСОБА_4.

20 березня 2014 року на відкритий позивачем рахунок було повернуто без виконання перераховані для ОСОБА_4 кошти, із суми повернутих 40 тис. Євро на рахунок було зараховано лише 10 833,36 Євро. Решту відповідач, посилаючись на постанову Національного банку України від 14 листопада 2013 року № 453 «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті» здійснив примусовий продаж валюти, яка перевищує 150 тис. грн. Вважав, що оскільки вказаною постановою не передбачено обов'язковий продаж на міжбанківському ринку України надходження в іноземній валюті, що надійшли як повернуті без виконання, тому відповідач безпідставно провів продаж частини його коштів у розмірі, що перевищує еквівалент 150 тис. грн та в наступному видав йому замість повернутих коштів в Євро еквівалент у гривнях у розмірі 411 562 грн 50 коп., чим завдав йому збитків у розмірі 273 926 грн 46 коп.

З урахуванням зазначеного ОСОБА_3 просив стягнути з відповідача збитки у розмірі 273 926 грн 46 коп., 110 392 грн 37 коп. інфляційних втрат, 3 % річних у сумі 8 938 грн 26 коп. та 1 тис. грн витрат на оплату правової допомоги.

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 7 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 25 лютого 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_3 137 480 грн 30 коп. збитків. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення в частині задоволених позовних вимог та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Отже, судові рішення в частині відмови у позові не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, щонеправомірними діями відповідача, які полягали в незаконному списанні з відкритого банком рахунку позивача в іноземній валюті 40 тис. Євро незавершеного переказу, незаконному віднесенні відповідачем цієї суми після повернення Ulster Bank до надходжень із-за меж України, здійсненні продажу частини коштів в іноземній валюті із незавершеного переказу і зарахуванні на рахунки позивача 10 833,36 Євро та 411 562 грн 50 коп., замість 29 131,64 Євро позивач зазнав курсових втрат через знецінення національної грошової одиниці. Перерахована на його рахунок сума в гривнях, не давала йому можливості на момент їх зарахування і зняття з рахунку придбати аналогічну суму в іноземній валюті. Збитки, яких позивач зазнав у зв'язку з порушенням банком його прав становлять суму 137 480 грн 30 коп.

З таким висновком судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 13 березня 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено договір банківського рахунка, згідно з умовами якого банк зобов'язується відкрити клієнту поточний рахунок в Євро та надавати послуги з розрахунково-касового обслуговування відповідно до умов договору, Правил обслуговування банківських поточних рахунків фізичних осіб, відкритих в банку та вимог чинного законодавства.

Банк нараховує та сплачує клієнту проценти на залишки коштів, що знаходяться на рахунку, на кінець кожного дня у розмірі для EUR - 0 % річних (п. 1.2 договору).

Клієнт доручає банку здійснювати договірне списання з рахунку компенсації витрат банку зі сплаті комісій інших банків за виконання платежів клієнта в іноземних валютах, а також договірне списання з рахунку плати за надані банком послуги з розрахунково-касового обслуговування в розмірі, передбаченому тарифами (п. 2.5 договору).

13 березня 2014 року позивачем на відкритий йому рахунок внесено 40 тис. Євро та доручено ПАТ «Укрсоцбанк» на переказ вказаних коштів в Республіку Ірландію, бенефіціару - ОСОБА_4, банк бенефіціара - «Ulster Bank», призначення платежу: Help relative, що стверджується копією платіжного доручення в іноземній валюті від 13 березня 2014 року та квитанцією від 13 березня 2014 року.

Вихідний залишок по рахунку на кінець дня становив 0,00 Євро.

20 березня 2014 року банком Ulster Bank повернуто вказаний переказ без виконання і на вказаний рахунок позивача зараховано лише 10 833,36 Євро. У призначенні платежу було вказано: повернення без виконання РЕФ783С01 згідно з МТ 202 РЕФ OG5501; причина: «BENE BANK NO SORT CODE B/0:/45219009BORETSKYY IVAN22 CARRIG CLUAI».

Також встановлено, що станом на 20 березня 2014 року залишок коштів на гривневому рахунку складав 153 грн 19 коп. 20 березня 2014 року банком на вказаний рахунок зараховані кошти в сумі 409 882 грн 17 грн., а також списано комісію за обслуговування рахунку в сумі 1 494 грн 94 коп., що стверджується випискою по вказаному особовому рахунку за 20 березня 2014 року. У графі «Призначення» зазначено, що сума 409 882 грн 17 коп., як еквівалент суми 29 131,64 Євро, які підлягали обов'язковому продажу за курсом 14,07 грн за 1 Євро, станом на 20 березня 2014 року.

29 квітня 2014 року на вказаний гривневий рахунок надійшло 3 022 грн 08 коп., як виплата нарахування процентів на залишки по поточним рахункам. Розрахунок здійснено за період з 14 березня 2014 року по 29 квітня 2014 року згідно з договором.

У період з 28 квітня 2014 року по 16 травня 2014 року ОСОБА_3 знімав частинами кошти зі свого валютного рахунку на загальну суму 10 833,36 Євро, що підтверджується виписками по особовому рахунку за цей період.

20 травня 2014 року позивач зняв з рахунку кошти у розмірі 411 562 грн 50 коп. замість 29 131,64 Євро.

Відповідно до ст. ст. 57-59 ЦПК України належними та допустимими доказами є ті, які містять інформацію щодо предмета доказування та ті, які одержанні без порушення порядку, встановленого процесуальним законом.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України такі докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням суду, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом із тим ч. 4 ст. 10 ЦПК України на суд покладено обов'язок сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджувати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частиною 2 ст. 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Відповідності до п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ. Платник має відшкодувати банку або іншій установі - учаснику платіжної системи шкоду, заподіяну внаслідок такої невідповідності інформації.

Згідно зі ст. 8 Правил обслуговування банківських поточних рахунків фізичних осіб, відкритих в ПАТ «Укрсоцбанк», затверджених рішенням правління банку від 24 липня 2007 pоку, які є невід'ємною частиною договорів банківського рахунку, укладених із позивачем 13 березня 2014 року, банк не несе відповідальності за невиконання платіжного доручення, виконання якого здійснювалось через іноземний банк, та не було прийняте таким банком до виконання з причини невідповідності платіжного доручення нормам чинного законодавства країни знаходження такого банку, або такий платіж віднесений до заборонених.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 313, 315 ЦПК України суди на зазначені норми права уваги не звернули; не встановили фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення спору; не визначились, які між сторонами виникли правовідносини та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанції не перевірили доводи банку про те, що кошти повернуті без виконання ОСОБА_3 не ПАТ «Укрсоцбанк», а банком «Ulster Bank», Ірландія, при цьому повернення банком - бенефіціаром - «Ulster Bank» перерахованих ОСОБА_3 коштів сталось внаслідок невірно вказаних самим платником реквізитів платежу, відповідальність за що покладена законом на самого платника.

Отже, висновок судів про доведеність вини банку у заподіянні позивачу шкоди ґрунтується на припущеннях, що заборонено законом (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлено, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 7 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 25 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик