Провадження № 2/761/4630/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого - судді Маліновської В.М.

при секретарі - Кріт І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Солом'янського районного суду м. Києва про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року ОСОБА_1 (Позивач-1), ОСОБА_2 (Позивач-2) звернулись до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Солом`янського районного суду м. Києва про відшкодування моральної шкоди, в якому просили: 1) визнати вчинення порушення процесуальної дії встановленої ч. 2 ст. 296 ЦПК України Солом`янського районного суду м. Києва при здійсненні ним його повноважень та обов'язків, обмежуючими права ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на отримання послуг суду в встановлений законом ч. 2 ст. 296 ЦПК України; 2) відшкодувати Солом`янським районним судом м. Києва ОСОБА_1 та ОСОБА_2 моральну шкоду завдану їм від вчинення порушення процесуальної дії ч. 2 ст. 296 ЦПК України, способом компенсації ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в розмірі 24 680,00грн. кожній окремо з рахунку Солом`янського районного суду м.Києва на адресу позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2: 01001, АДРЕСА_1, до запитання.

Свої позовні вимоги Позивачі обґрунтовують тим, що 05.03.2016р. Позивачі в статусі апелянтів звернулись рекомендованою поштою в Солом`янський районний суд м.Києва з апеляційною скаргою в Апеляційний суд м.Києва, яка була отримана за довіреністю 07.03.2016р. Проте, Солом`янським районним судом м.Києва з часу отримання апеляційної скарги на протязі 10-ти днів до 18.03.2016р. не виконав процесуальну дію встановлену законом ч. 2 ст. 296 ЦПК України - не надіслав своєчасно апеляційну скаргу від 05.03.2016р., чим порушив законні права Позивачів на своєчасний судовий захист. Позивачам Солом`янським районним судом м. Києва завдана моральна шкода внаслідок вчинення ним протизаконних процесуальних дій, що обмежили їх конституційні та законні права й інтереси. Негативні моральні наслідки виражаються в тому, що при зверненні Позивачів в Солом`янський районний суд м.Києва вони зіткнулись з негативною поведінкою вказаного органу, відтак для відновлення морального стану Позивачів хоча б того, що був до часу звернення до Солом`янського районного суду м. Києва Позивачам потрібно хоча б оздоровитися 10 денний курс лікування в санаторії «Жовтень» Київської області, для відновлення психоемоційного стану здоров'я, або іншому відповідному будинку відпочинку на території Київської області, що складає 24 680,00 грн. на кожну особу.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва (суддя Романишена І.П.) від 29.03.2016р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с.12).

Розпорядженням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.04.2016р. № 01-08-391 у зв'язку із втратою працездатності суддею Романишеною І.П., проведено повторний автоматичний розподіл справи (а.с.20), за результатами якого головуючим суддею у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Солом`янського районного суду м. Києва про відшкодування моральної шкоди, визначено Маліновську В.М. (а.с.21), яка своєю ухвалою від 04.05.2016р. прийняла справу до свого провадження та призначила до розгляду у судовому засіданні (а.с.22).

В судовому засіданні Позивач - ОСОБА_2, яка водночас є представником ОСОБА_1, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, письмових пояснень чи заперечень по суті позовних вимог на адресу суду не направив.

Заслухавши Позивача-2, який є також представником Позивача-1, розглянувши подані ними документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 05.03.2016 року Позивачами на адресу Солом`янського районного суду м. Києва було направлено апеляційну скаргу в Апеляційний суд м. Києва на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 17.02.2016р. (а.с.5 копія першої сторінки), що підтверджується фіскальним чеком № 1071 від 05.03.2016р., яка була отримана представником Солом`янського районного суду м. Києва за довіреністю 07.03.2016р. (а.с.6).

Згідно довідки Солом`янського районного суду м. Києва вих. № 2.3/28/2016 від 30.08.2016р. (а.с.54), відповідно до відомостей, які містяться в автоматизованій системі документообігу суду, апеляційна скарга на ухвалу про відмову у відкритті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Печерського районного суду м. Києва, була отримана судом 09.03.2016р., що також як вхідна дата документу до суду підтверджується витягом з реєстру вхідної кореспонденції (а.с.55). 17.03.2016р. вищезазначена апеляційна скарга була направлена до Апеляційного суду м. Києва, що підтверджується витягом з кур'єрської вихідної кореспонденції (а.с.56).

За ч. 2 ст. 296 ЦПК України суд першої інстанції на наступний день після закінчення строку для подання апеляційної скарги надсилає її разом зі справою до апеляційного суду. Апеляційні скарги, що надійшли після цього, не пізніше наступного робочого дня після їхнього надходження направляються до апеляційного суду.

Відтак, Солом`янський районний суд м. Києва у відповідності до ч. 2 ст. 296 ЦПК України наступного робочого дня після отримання апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2, тобто 10.03.2016р. повинен був направити вказану апеляційну скарги до Апеляційного суду м. Києва, чого ним зроблено не було. Зазначена апеляційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка була отримана Солом`янським районним судом м. Києва - 09.03.2016р., була направлена до Апеляційного суду м. Києва тільки 17.03.2016р., що підтверджується матеріалами справи.

Позивачі зазначили, що вказаними діями Відповідач порушив їх законні права на своєчасний судовий захист, а відтак Позивачам Солом`янським районним судом м. Києва завдана моральна шкода внаслідок вчинення ним протизаконних процесуальних дій, що обмежили їх конституційні та законні права й інтереси.

Положеннями ст.15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому, у відповідності з п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частинами 3,4 вказаної вище ст.23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Статте 1174 ЦК України визначеного, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, згідно абзацу другого п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Водночас, позивачами в судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 58-59 ЦПК України на підтвердження завдання ним моральної шкоди внаслідок невиконання Солом`янським районним судом м. Києва вимог ч. 2 ст. 296 ЦПК України щодо строків направлення отриманої апеляційної скарги Позивачів до Апеляційного суду м. Києва, та таких не здобуто в судовому засіданні.

При цьому статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Статтею 2 вказаного Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

За ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно Рішення Конституційного Суду № 9-зп від 25.12.97р. визначено, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Разом з тим, Солом`янський районний суд м. Києва не відмовляв Позивачам в прийнятті апеляційної скарги, а лише всупереч нормам ч. 2 ст. 296 ЦПК України несвоєчасно направив отриману апеляційну скаргу до Апеляційного суду м. Києва, що на думку суду, не є порушенням права Позивачів на судовий захист, що не може бути обмежене відповідно до норм Конституції України. Відтак, суд не вбачає підстав для відшкодування Позивачам моральної шкоди в порядку, визначеному Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

При цьому виходячи з п.10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст.9 Закону "Про оперативно-розшукову діяльність" (2135-12 ). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Так, суд вважає за необхідне зазначити, що Позивачами як недоведено заподіяння їм моральної шкоди, так і невірно обрано спосіб захисту порушеного права, оскільки відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою. Таким чином вимоги про стягнення моральної шкоди саме з Солом`янського районного суду м.Києва не відповідають нормам чинного законодавства.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивачі як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Солом`янського районного суду м. Києва про відшкодування моральної шкоди, - не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 19, 55 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, 1167, 1174, 1176 ЦК України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» з урахуванням Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, та керуючись 10, 11, 60, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Солом'янського районного суду м. Києва про відшкодування моральної шкоди, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Шевченківський районний суд м.Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: