Номер провадження: 22-ц/785/5985/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів - Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі - Колмакові В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 червня 2016р. по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, за участю третіх осіб Малиновський РВ у м. Одесі ГУ МВС України в Одеській області, Комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла» про визнання приватизації недійсною, зняття з реєстраційного обліку та за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третіх осіб Малиновського РВ у м. Одесі ГУ МВС України в Одеській області, Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» про визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

23 червня 2015р. позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом, якій остаточно уточнив просили суд:

-визнати недійсним Розпорядження органу приватизації Департаменту міського господарства №240017 від 20 лютого 2013р., видане на імя ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_2;

-визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру № 2 в будинку № 15 по улиці Запорізька в м. Одесі, отримане в порядку приватизації, видане Департаментом міського господарства Одеської міської ради 20 лютого 2013р.;

-зняти ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.83 том 1).

В обґрунтування позову позивачі вказали, що вони проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1. Раніше разом із ними проживав ОСОБА_5 чоловік ОСОБА_3 та батько ОСОБА_4 та його мати ОСОБА_6 У січні 2013р. ОСОБА_6 сказала, що вона хоче подарувати онуку частку квартири, тому потрібно зібрати документи, приватизувати квартиру.

Позивачі стверджували, що вони не були заучені до здійснення приватизації вищевказаної квартири, та вже після отримання документів про приватизацію ними було виявлено, що до приватизації було включено ще 2 особи, а саме: ОСОБА_7 і ОСОБА_8, які не мали права на приватизацію, так як вони більше шести місяців вже не проживали в квартирі та на підставі ст.ст.71,72 ЖК України втратили право на проживання у цій квартирі, оскільки ОСОБА_2 вийшла заміж та пішла проживати до свого чоловіка, а ОСОБА_5 проживає з іншою жінкою однією сімєю.

З вищевказаних підстав позивачі вважали, що приватизацію було здійснено з порушенням закону, так як на момент її здійснення ОСОБА_5 і ОСОБА_2 не проживали в квартирі.

06 жовтня 2015р. ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 звернулися зі зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи Малиновський РВ у м. Одесі ГУ МВС України в Одеській області, КП «Міське агентство з приватизації житла» про визнання права власності.

В обґрунтування позову позивачі за зустрічним позовом послалися на те, що на підставі Розпорядження органу приватизації №240017 від 20 лютого 2013р. та свідоцтва №3-29486 від 20 лютого 2013р. про право власності на житло ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 приватизували в рівних частках ізольовану квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 44,80 кв.м.. На підставі вищевказаних документів вони мали право звернутися до реєстраційної служби, але ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ухиляються від державної реєстрації права власності вже на протязі двох років, у звязку з чим позивачі просили суд визнати за ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 право власності на приватизоване майно у вигляді 1/5 частки за кожним на квартиру АДРЕСА_2.

Згідно письмового пояснення КП «Міське агентство з приватизації житла» позов не визнало, посилаючись на те, що приватизація квартири за адресою: АДРЕСА_1 була зроблена на підставі належним чином посвідчених документів та відповідно до закону.

Рішенням суду від 22 червня 2016р. у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, треті особи Малиновський РВ у м. Одесі ГУ МВС України в Одеській області, Комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла» про визнання приватизації недійсною та зняття з реєстраційного обліку, і у задоволені зустрічного позову ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третіх осіб Малиновського РВ у м. Одесі ГУ МВС України в Одеській області, Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» про визнання права власності відмовлено у повному обсязі (том 1 а.с.248-256).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову, посилаючись на те, що суд в порушені вимог матеріального і процесуального права, без урахування усіх обставин по справі безпідставно відмовив у задоволені зустрічного позову (том 2 а.с.6-11).

Колегія суддів, заслухав суддю-доповідача, апелянта ОСОБА_2, її представника, адвокатів в інтересах ОСОБА_3 і ОСОБА_4, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд 1 інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовив у задоволені позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, треті особи Малиновський РВ у м. Одесі ГУ МВС України в Одеській області, Комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла» про визнання приватизації недійсною та зняття з реєстраційного обліку, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позивачі не надали відповідні та допустимі докази на підтвердження свого позову.

Рішення суду в частині відмови у задоволені позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, треті особи Малиновський РВ у м. Одесі ГУ МВС України в Одеській області, Комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла» про визнання приватизації недійсною та зняття з реєстраційного обліку не оскаржено.

Тому судова колегія, погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, і вважає, що вказані обставини не підлягають обговоренню.

Відмовив у задоволені зустрічного позову ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про визнання за кожним права власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_3, суд прийняв до уваги, що особи, які зареєстровані та проживають у спірній квартирі здійснили її приватизацію та отримали свідоцтво про право власності.

Судом першої інстанції було встановлено, що згідно Розпорядження органу приватизації № 240017 від 20 лютого 2013р. та свідоцтва про право власності на житло №3-29486 від 20 лютого 2013р., виданого Департаментом міського господарства Одеської міської ради позивачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 набули право спільної часткової власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4, загальною площею 44,80кв.м, саме по 1/5 частини квартири за кожним.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позивачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 не надали суду першої та суду апеляційної інстанції відповідні та допустимі докази відносно того, що хтось оспорює або не визнає їх право на належну їм частку квартири.

В судовому засіданні апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_2 посилалася на те, що вони не можуть зареєструвати право власності, оскільки для такої реєстрації необхідно подавати заяви усім власникам, на що не погоджуються інші власники.

Однак, суд першої інстанції вірно вказав, що позивачі мають право оскаржити такі дії в окремому порядку, про що вони не просили у рамках даної справи.

Судова колегія, вважає, що позивачі не надали жодних доказів на підтвердження того, що існують перешкоди або відсутня можливість реєстрації права власності відповідно до свідоцтва про право власності на належні їм частини в квартирі АДРЕСА_5.

Суд першої інстанції, з урахуванням норм права, вірно вказав, що потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується право державної реєстрації права власності, або вони уникають цього.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Тому суд першої інстанції розглянув зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про визнання за кожним права власності на 1/5 частину квартири, саме так як вони були заявлені.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 червня 2016р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Судді апеляційного суду Одеської області І.П.Сидоренко

ОСОБА_9

ОСОБА_10