Справа № 583/3405/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Верес М.Ф.

при секретарі Чепура В.С.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4

третя особа ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Комишанська сільська рада Охтирського району Сумської області, ОСОБА_5, про визнання права власності за набувальною давністю, -

Встановив :

03 листопада 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_3, третя особа Комишанська сільська рада Охтирського району Сумської області, ОСОБА_5 про визнання права власності за набувальною давністю.

Мотивуючи свої вимоги тим, що в січні 2001 року в пошуках житла звернулася до Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області та дізналася, що за адресою : вул. Крупської (ОСОБА_4), 59 в с. Комиші Охтирського району виїжджає ОСОБА_3. Будинковолодіння було у занедбаному стані. Вищевказане домоволодіння та земельна ділянка належали ОСОБА_6, яка згідно договору дарування від 05.12.2000 року подарувала своє будинковолодіння із земельною ділянкою своїй невістці ОСОБА_3. 06 лютого 2001 року за усною домовленістю з ОСОБА_3 за 4000 гривень вона придбала житловий будинок (з господарськими спорудами та надвірними будівлями) та земельну ділянку по вул. Крупської (ОСОБА_4), 59 в с. Комиші Охтирського району Сумської області та отримала від ОСОБА_3 оригінали договорів дарування на житловий будинок та земельну ділянку, державний акт на земельну ділянку та технічний паспорт на вищевказане домоволодіння станом на 7.11.2000 року. Крім того, 06.02.2001 року ОСОБА_3 пообіцяла довезти довідки з МБТІ про реєстрацію будинковолодіння на себе, та завершити угоди, шляхом оформлення належних договорів щодо переходу права власності від ОСОБА_3 у володіння ОСОБА_1 27.03.2004 року ОСОБА_3 в приміщенні Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області за участю посадових осіб Комишанської сільської ради та колгоспу, зазначила, що ніяких довідок не оформила, так як договорів дарування не зареєструвала на себе та надала розписку про отримання коштів в сумі 4000 гривень за домоволодіння по вул. Крупської (ОСОБА_4), 59 в с. Комиші Охтирського району Сумської області та пообіцяла до 01.05.2004 року відвідати сільську раду або нотаріуса разом з ОСОБА_1 для юридичного оформлення договорів купівлі-продажу, однак з 27.03.2004 року ОСОБА_3 знову зникла. Починаючи з лютого 2001 року позивач ОСОБА_1 відкрито, безперешкодно, вільно, постійно, безперервно і добросовісно проживала у житловому будинку по вул. Крупської (ОСОБА_4), 59 в с. Комиші Охтирського району Сумської області, використовувала за призначенням земельну ділянку, фактично вступила у володіння та користування зазначеним житловим будинком з господарськими спорудами та надвірними будівлями. Згідно технічної характеристики за даними інвентаризаційної справи станом на 07.11.2000 року будинковолодіння по вул. Крупської (ОСОБА_4), 59 в с. Комиші Охтирського району Сумської області, вона отримала одноповерховий деревяний жилий будинок А, а (А1Ж) площею 21,8 кв.м., дах залізо, зі складовими з сіней І площею 4,3 кв.м., кладовки ІІ площею 2,9 кв.м., веранда 1-1 площею 15,3 кв.м., прихожею 1-1 площею 8,0 кв.м., жилої кімнати 1-3 площею 21,8 кв.м., кухні 1-4 площею 9,8 кв.м., котельні 1-5 площею 8,9 кв.м., надвірними та побутовими спорудами у вигляді сараю Б, погребу б, сараю В, літньої кухні Г, огорожі №1-2. З 2008 року вона з допомогою доньки та зятя покращила матеріально-технічне становище будинковолодіння. При зверненні до Охтирського МБТІ зясувалося, що після отримання в дар від ОСОБА_6 житлового будинку з надвірними спорудами ОСОБА_3 свого права володіння не узаконила, так як не провела реєстрацію права власності на себе. Охтирським МБТІ проведена технічна інвентаризація станом на 11.09.2012 року з фіксуванням змін, перебудов і добудов, в тому числі самочинного будівництва, але з виготовленям технічної документації на будинковолодіння на власника ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.02.1998 року.

Починаючи з лютого 2001 року відповідачі не заявляли вимог права власності на зазначене будинковолодіння та земельну ділянку, інтересу не проявляли, а навпаки продемонстрували свою байдужість до даних обєктів нерухомості.

Просить суд визнати за нею, ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими спорудами та надвірними будівлями за адресою : вул. Крупської (ОСОБА_7), 59 с. Комиші Охтирського району Сумської області, у виді одноповерхового деревяного жилого будинку А, а (А1Ж) площею 21,8 кв.м., дах залізо, зі складовими з сіней І площею 4,3 кв.м., кладовки ІІ площею 2,9 кв.м., веранда 1-1 площею 15,3 кв.м., прихожій 1-1 площею 8,0 кв.м., жилої кімнати 1-3 площею 21,8 кв.м., кухні 1-4 площею 9,8 кв.м., котельні 1-5 площею 8,9 кв.м., надвірними та побутовими спорудами у вигляді сараю Б, погребу б, сараю В, літньої кухні Г, огорожі №1-2, за технічною характеристикою відповідно до інвентаризаційної справи та технічного паспорту на жилий будинок індивідуального житлового фонду станом на 7.11.2000 року.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі.

Будучи допитаною в суді ОСОБА_1 пояснила, що подружні стосунки за життя чоловіка не склалися, останній постійно виганяв з дому, ображав, принижував, що змушувало її з малолітньою донькою просити переночувати десятки разів в тих чи інших сусідів. Постійне побиття її та доньки загрожувало не тільки безпеці здоровя, а й мало реальну загрозу життю. Тому, вона прийняла рішення купити окреме житло для себе та доньки.

Розірвавши шлюб, у січні 2001 року від працівників сільради та голови підприємства «Комишанське» ОСОБА_8 дізналася, що в с. Комиші є занедбане будинковолодіння по вул. Крупської, 59, нині вул. ОСОБА_7, що належало ОСОБА_6, яке останнім часом не використовувалося, як житло. Звернулася до ОСОБА_6 про продажу вказаного будинку, на що ОСОБА_6 пояснила, що вона подарувала цей будинок та земельну ділянку, своїй невістці ОСОБА_3, до якої і необхідно звертатися.

Відповідачка ОСОБА_6 на січень 2001 року була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, де проживає і по даний час. Відповідачка ОСОБА_3 згідно наданої довідки знята з реєстрації в с. Комиші 29.03.2005 року, вибула за адресою Харківська область, м. Первомайський, 3 мікрорайонАДРЕСА_1 і до цього часу в с. Комиші не зявлялася. В бесіді з ОСОБА_3 домовилися про продажу домоволодіння всього господарства на той час за 4000 гривень, при цьому позивачка попросила відстрочку для збору грошей. До 2004 року вона не могла знайти ОСОБА_3, так як, зі слів позивачки, ОСОБА_3 зловживала спиртними напоями і часто змінювала місце постійного проживання. Зустрівши у 2004 році ОСОБА_3, вона попросила останню надати розписку про отримання коштів в сумі 4000 гривень. Остання добровільно написала розписки, що гроші отримала, саме за все господарство, претензій не має і в підтвердження своїх дій передала оригінали документів : договори дарування будинку та земельної ділянки, оригінал технічного паспорту, державний акт на землю. При цьому, ОСОБА_3 обіцяла юридично сприяти по переоформленню документів на господарство саме на її прізвище ОСОБА_1.

Але, з 27.03.2004 року ОСОБА_3 в черговий раз зникла, документи не дооформила і вже в суді було встановлено, що ОСОБА_3 проживала в м. Охтирка, з 14.04.2005 року була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_2, це адреса місця реєстрації ОСОБА_6, а через 6 місяців знята з паспортної реєстрації і вибула у невідомому напрямку. І лише на даний час встановлено, що вона мешкає за адресою : Харківська область, м. Первомайський, 3 мікрорайонАДРЕСА_1.

Не маючи можливості будь-яким чином юридично оформити документи на будинок, вона з лютого 2001 року з донькою, поселившись у цьому будинку по вул. Шевченка, 59 в с. Комиші Охтирського району, вважаючи, що будинок придбаний за взаємною згодою з власниками, вчинила в ньому ремонтні роботи, за власні кошти, а після реєстрації шлюбу доньки 28.01.2010 року, стала проживати разом з донькою та зятем і вже по можливості приймала допомогу дітей в розбудові господарства, вчинила самочинне будівництво. У житловому будинку А1Ж перебудована остаточно прибудова із сенями І та кладовки ІІ-а, з приміщеннями веранди 1-1 площею 15,3 кв.м., котельні 1-5 площею 6,9 кв.м. Перебудована огорожа № 1-2 із знесенням старої огорожі та влаштуванням нового паркану (огорожі) з хвірткою та воротами № 1-3 (дошки, залізо, шифер). До сараю Б з погребом прибудована технічна споруда вхід у погріб. Літня кухня на території подвіря Г знесена. Житловий будинок А з прибудовами а та а1 перекриті новим рельєфним шифером. До житлового будинку прибудували нову прибудову а1 з приміщенням 1-6 веранди площею 10,4 кв.м. Сарай В перебудований у новий сарай ОСОБА_9 новий сарай З та новий гараж Ж.

Не маючи можливості іншим шляхом узаконити те господарство, яке було куплене в 2001 році за 4000 гривень, вона звернулася до суду і просить за набувальною давністю визнати за нею право власності на це господарство.

Крім розписок, що саме вона купила господарство, вона вважає беззаперечним доказом є те, що, починаючи з 2001 року з часу вселення в будинок, жодного разу ні ОСОБА_6, яка належним чином не оформила документи, про що вона не знала, ні ОСОБА_3, не звернулися до органів влади, правоохоронних органів, до суду з позовом, що в с. Комиші за адресою : вул. Шевченка, 59 ОСОБА_1 самовільно захопила будівлю і проживає незаконно.

Лише із зверненням ОСОБА_1 до суду, ОСОБА_3 вигадала, що згідно розписок, вона продала майно, яке було в будинку та живність господарства, хоча там росли буряни до вікна і ніхто не проживав, господарство було занедбане.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив суду, що дійсно розписки надавалися на 4000 гривень з боку ОСОБА_3, але як пояснила в бесіді йому довірена особа, гроші були отримані не за господарство, а за майно, яке знаходиться в будинку.

Згідно наданих довідок сільради він вважає, що ОСОБА_1 стала проживати ІНФОРМАЦІЯ_3 лише з 2004 року, про що є запис у погосподарській книзі. На думку представника відповідача ОСОБА_1 після смерті чоловіка стала співмешкати з ОСОБА_10, куди і перейшла для постійного проживання. Втратила звязок з господарством. Там залишилися господарями донька та зять ОСОБА_1

Тому, він вважає, що позивач ОСОБА_1 не проживала в господарстві 10 років, грошей не сплатила і в задоволенні її позову необхідно відмовити.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 підтримала та пояснила суду, що в 2001 році її мати придбала у ОСОБА_3 будинок по вул. Крупської (ОСОБА_7), 59 в с. Комиші Охтирського району, поклеїла обої та вона з мамою переїхали туди жити. ОСОБА_3 отримала кошти та передала оригінали документів.

Представник третьої особи Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області до початку судового засідання надав суду письмову заяву, в якій справу просили розглянути без участі їх представника.

Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_3, будучи своєчасно увідомленими повістками суду про день та час розгляду справи, в судове засідання не зявилися, про причини неявки суду не повідомили.

Суд, заслухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі зі слідуючих підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору дарування від 05.12.2000 року ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_3 прийняла у дар жилий будинок з надвірними та побутовими спорудами площею 21,8 кв.м., який знаходиться на приватній земельній ділянці в с. Комиші по вул. Крупської за номером 59 Охтирського району Сумської області. На вказаній земельній ділянці знаходиться один одноповерховий деревяний, жилий будинок зазначений під літерою А,а, дах залізо, з надвірними та побутовими спорудами : Б сарай, б погріб, В сарай, Г л. кухня, №1 №2 огорожа. (а.с.12)

Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 05.12.2000 року ОСОБА_6 подарувала, а обдарована ОСОБА_3 прийняла у дар земельну ділянку площею 0,377 га, розташовану по вул. Крупської, 59 в с. Комиші Охтирського району Сумської області. Цільове призначення земельної ділянки : для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,056 га, для ведення особистого підсобного господарства 0,321 га. (а.с.18).

Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії IV СМ № 037195 від 02.01.2001 року ОСОБА_3 на підставі договору дарування АВО № 319944 посвідченого Охтирською держнотконторою 05.12.2000 року та зареєстрований за № 2560 передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,38 гектарів в межах згідно з планом, розташована на території Комишанської сільської ради по вул. Крупської, 59 в с. Комиші для будівництва та обслуговування жилого будинку 0,06 га, ведення особистого підсобного господарства 0,32 га. Однак, право власності в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землюОСОБА_3 не зареєструвала. (а.с. 19).

Домоволодіння за адресою вул. ОСОБА_7 (Крупської), 59 в с. Комиші, Охтирського району Сумської області зареєстроване за ОСОБА_6, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Охтирською районною держнотконтрою 26.02.1998 реєстр 552, що підтверджується довідкою КП Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт». (а.с. 89).

ОСОБА_3 не виконала дії щодо здійснення перереєстрації нерухомого майна відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно ксерокопій документів, наданих суду і вивчених під час розгляду справи в суді оригіналів, ОСОБА_3 власноручно написала, що 27.03.2004 року отримала кошти в розмірі 4000 гривень за продане господарство, яке знаходиться в с. Комиші Охтирського району по вул. Крупській (ОСОБА_7), 59.

При цьому ОСОБА_3 вказала дату в розписці, що господарство було продано 06.02.2001 року, а розписку вона дає 27.03.2004 року і засвідчила підписом, що кошти отримала.

Вказаний доказ беззаперечно підтверджує, що дійсно угоду між сторонами було укладено 06.02.2001 року, позивачка стала проживати в цьому домоволодінні з цього часу, лише просила часу для зібрання повної грошової суми.

При цьому ОСОБА_3 добровільно передала всі оригінали документів на господарство, вказавши, що зобовязується надати необхідні додаткові документи до 01.05.2004 року для оформлення будинку на ОСОБА_1 і за її рахунок, але вибувши з цієї дати з села, до цього часу 12 років жодного разу не зявилася і не заявила будь-яких претензій, що угода була укладена недобровільно чи розписки є незаконними.

ОСОБА_11 підготувала документи, договір дарування будинку, договір дарування земельної ділянки, державний акт на право приватної власності на землю за № ІV СМ № 037195, технічний паспорт на вищевказане домоволодіння, але не зареєструвала згідно вимог чинного законодавства у відповідних державних установах.

Тому, позивачка на підставі цих документів вважала власником ОСОБА_3, про що її запевнила і ОСОБА_6

Не розуміючи юридичних тонкощів про відсутність реєстрації, вона за згодою ОСОБА_6, всі дії по укладенню угоди купівлі-продажу і передачі грошей, мала стосунки з ОСОБА_3

В матеріалах справи є довідка Комишанської сільської ради, що в с. Комиші по вул. Шевченка (Крупської), 59 з березня 2004 року без реєстрації проживає ОСОБА_5 з чоловіком ОСОБА_12.

Як встановив суд, такий висновок Комишанська сільська рада зробила з тих підстав, що в розписках відповідача була дата 27.03.2004 року, що є помилкою, поскільки сільська рада в подальшому подала довідку від 19.08.2016 року, що ОСОБА_1, починаючи з лютого 2001 року разом з неповнолітньою дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 оселилася по місцю постійного проживання у будинковолодіння з господарством по вулиці Тараса Шевченка, 59 в с. Комиші Охтирського району, яке разом з будинковолодінням і земельною ділянкою для будівництва та обслуговування жилого будинку, ведення особистого підсобного господарства було викуплено за грошову винагороду у ОСОБА_3 у лютому 2001 року. Раніше видані довідки виконкомом Комишанської сільської ради від 12.04.2016 року на імя ОСОБА_5 про її фактичне проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5, від березня 2004 року були видані на підставі предявлених в оригіналах розписок ОСОБА_3 від 27.03.2004 року про продаж господарства по вул. Тараса Шевченка, 59 в с. Комиші Охтирського району, але без перевірки та узгодження цих обставин з покупцем даного домогосподарства ОСОБА_1. Фактичним часом вселення ОСОБА_1 з неповнолітньою донькою ОСОБА_5 у будинковолодіння з господарством за адресою : вул. Тараса Шевченка, 59 с. Комиші Охтирського району необхідно враховувати лютий місяць 2001 року. Довідка видана після уточнення і перевірки інформації з ОСОБА_1 та опитуванням свідків по місцю розташування господарства по вул. Тараса Шевченка, 59 с. Комиші Охтирського району Сумської області. (а.с.67).

І в суді на підтвердження цієї довідки, що вона є правдивою, свідки підтвердили, що ОСОБА_1 стала проживати ІНФОРМАЦІЯ_3 з лютого 2001 року. Свідок ОСОБА_13 це повязує з тим, що у неї народилася дитина, ОСОБА_14 підтвердила, що позивачка з донькою постійно у неї переховувалися від побиття чоловіком.

Таким чином, на даний час термін проживання становить понад 15 років, що достовірно встановлено судом. Але якщо навіть узяти до уваги, як наполягає представник відповідача ОСОБА_4, що ОСОБА_1 нібито стала проживати з 27.03.2004 року і то, загальний термін проживання становив би понад 12 років.

Що у відповідності до ст. 344 ЦК України є підставою для задоволення позову згідно вимог закону.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном, протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Оскільки судом встановлено, що позивачка, починаючи з лютого 2001 року проживає в домоволодінні по вул. ОСОБА_4 (Крупської), 59 в с. Комиші Охтирського району, користується земельною ділянкою, тримає господарство, утримує будинок, тобто відкрито та безперервно володіє ним і протягом цього часу жодних претензій щодо володіння будинком ні від кого не надходило.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд виходить із того, що позивач більше 10 років володіє майном на підставах, не заборонених законом, що узгоджується з приписами ст. 328 ЦК України, згідно з якою право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом; у судовому засіданні знайшли своє підтвердження всі ознаки тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном з боку позивача, як своїм власним, тому з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, суд дійшов висновку, що позивач відповідно до ст. 344 ЦК України набула право власності на це майно, а саме: на житловий будинок з господарськими спорудами та надвірними будівлями за адресою : вул. Крупської (ОСОБА_7), 59 с. Комиші Охтирського району Сумської області, у виді одноповерхового деревяного жилого будинку А, а (А1Ж) площею 21,8 кв.м., дах залізо, зі складовими з сіней Іплощею 4,3 кв.м., кладовки ІІ площею 2,9 кв.м., веранда 1-1 площею 15,3 кв.м., прихожій 1-1 площею 8,0 кв.м., жилої кімнати 1-3 площею 21,8 кв.м., кухні 1-4 площею 9,8 кв.м., котельні 1-5 площею 8,9 кв.м., надвірними та побутовими спорудами у вигляді сараю Б, погребу б, сараю В, літньої кухні Г, огорожі №1-2, за технічною характеристикою відповідно до інвентаризаційної справи та технічного паспорту на жилий будинок індивідуального житлового фонду станом на 7.11.2000 року.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

А тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_3 в дольовому порядку на користь позивача ОСОБА_1 сплачений останньою при подачі позовної заяви до суду суму судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. по 275 грн. 60 коп. з кожного.

Згідно ст. 84 ЦПК України - витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків, надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» - розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

В обґрунтування понесених витрат на правову допомогу представником позивачів ОСОБА_2 надано договір про надання правової допомоги від 01.11.2016 року, укладений між ОСОБА_1 та фахівцем в галузі права ОСОБА_2 Крім того, додано квитанцію та акт виконаних робіт на суму 1500 гривень.

Як передбачено ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Судом встановлено, що фахівцем в галузі права ОСОБА_2 надавалась правова допомога під час складання позовної заяви, ознайомлення з матеріалами справи, підготовки заяв про витребування документальних доказів, участі в судових засіданнях від 24.11.2016 року; від 12.12.2016 року, що підтверджується журналами судових засідань по даній справі.

Враховуючи характер спірних правовідносин, ступінь складності справи та необхідний і фактично наданий фахівцем в галузі права обсяг правової допомоги, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, часу витраченого на участь у судових засіданнях, суд вважає, що з відповідача в розумінні ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» необхідно стягнути 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за участь в судових засіданнях, що становить 551 грн. 20 коп. за годину роботи. З урахуванням часу витраченого фахівцем в галузі права на проведення консультації, складання процесуальних документів, участі в судових засіданнях, суд вважає витрати на правову допомогу є обґрунтованими та підлягають задоволенню на суму 1500 гривень.

А тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_3 на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 1500 гривень по 750 грн. з кожного.

На підставі ст. ст. 16, 316, 328, 344 ЦК України, постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

Вирішив :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими спорудами та надвірними будівлями за адресою : вул. Крупської (ОСОБА_7), 59 с. Комиші Охтирського району Сумської області, у виді одноповерхового деревяного жилого будинку А, а (А1Ж) площею 21,8 кв.м., дах залізо, зі складовими з сіней І площею 4,3 кв.м., кладовки ІІ площею 2,9 кв.м., веранда 1-1 площею 15,3 кв.м., прихожій 1-1 площею 8,0 кв.м., жилої кімнати 1-3 площею 21,8 кв.м., кухні 1-4 площею 9,8 кв.м., котельні 1-5 площею 8,9 кв.м., надвірними та побутовими спорудами у вигляді сараю Б, погребу б, сараю В, літньої кухні Г, огорожі №1-2, за технічною характеристикою відповідно до інвентаризаційної справи та технічного паспорту на жилий будинок індивідуального житлового фонду станом на 7.11.2000 року.

Стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_3 в дольовому порядку на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. по 275 грн. 60 коп. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_3 в дольовому порядку на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 1500 гривень по 750 гривень з кожного.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : М.Ф. Верес