Справа № 464/6880/16-ц
пр.№ 2/464/1881/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.12.2016 року Сихівський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Радченко Е.А.

при секретарях Лобко А.С., Калітовської А.Б.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В :

08.09.2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.05.2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено належний ОСОБА_3 автомобіль. Цивільна відповідальність винної в дорожньо-транспортній пригоді особи була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на підставі полісу від 05.11.2013 року. Проте, страхова компанія виплатила ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 50% вартості відновлювального ремонту. За рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 09.10.2015 року страхова компанія сплатила ОСОБА_3 недоплачені 50% вартості відновлювального ремонту. Оскільки за весь час розгляду справи вартість ремонту значно зросла, виплачена сума страхового відшкодування є недостатньою для здійснення ремонту пошкодженого автомобіля. Тому ОСОБА_3 просить стягнути зі страхової компанії додаткову суму страхового відшкодування в розмірі 5183 грн. 08 коп., а також пеню за кожен день прострочення виплати відшкодування за період з 11.08.2014 року по 14.06.2016 року в розмірі 4539 грн. 37 коп., передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних за цей період в розмірі 315 грн. 09 коп. та інфляційні витрати в розмірі 3867 грн. 95 коп., витрати, понесені у звязку з відновлення порушеного права в розмірі 4058 грн. 36 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги про стягнення пені, 3% річних, інфляційних витрат, витрат у звязку з поновленням порушеного права, а також судових витрат і просила стягнути їх з відповідача на користь позивача, надавши пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Позовну вимогу про стягнення додаткового страхового відшкодування в розмірі 5183 грн. 08 коп. представник позивача в судовому засіданні просив залишити без розгляду.

Приймаючи до уваги, що представник позивача усвідомлює наслідки своєї процесуальної дії, його заява про залишення позовної вимоги не суперечить діючому законодавству та передбачена наданими позивачем повноваженнями, суд не вбачає підстав для відмови в задоволенні заяви про залишення без розгляду позовної вимоги про стягнення додаткової суми страхового відшкодування в розмірі 5183 грн. 08 коп.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі, посилаючись на його безпідставність та необгрунтованість. Тому представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

22.05.2014 року в м. Львові на вулиці Зеленій сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль марки «IVEKO 59.12» д.р.н. ВС 6978 АА.

Винним у настанні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_4, який, керуючи автомобілем марки «БАЗ А 079.04» д.р.н. ВС 0916 АА, порушив вимоги Правил дорожнього руху.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у відповідача згідно з полісом № АС/7044470, дійсним з 06.11.2013 року до 05.11.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями ст. 9 Закону «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Згідно з положеннями п. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Статтею 29 цього Закону визначено, що відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Позивач в передбачений Законом строк звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно страхового акту № ОЦ/177/00/14/0150 вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за вирахуванням суми ПДВ становить 12375 грн. 70 коп.

11.08.2015 року відповідачем було прийнято рішення про виплату позивачу 50% страхового відшкодування за вирахуванням розміру франшизи.

Вказані обставини встановлені рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 09.10.2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15.03.2016 року, а отже набрало законної сили. Таким чином, на підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України вказані обставини не потребують додаткового доказування.

Даним судовим рішенням з відповідача на користь позивача стягнуто недоплачені 50% суми страхового відшкодування.

На виконання цього судового рішення 04.04.2016 року Сихівським районним судом м. Львова видано виконавчий лист № 464/1356/15-ц, за яким постановою головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ від 11.05.2016 року відкрито виконавче провадження ВП № 51037449 та надано строк до 17.05.2016 року для добровільного виконання рішення.

Платіжним дорученням № 46118 від 31.05.2016 року відповідачем зараховано 5931 грн. 45 коп. на депозитний рахунок виконавчої служби згідно постанови від 11.05.2016 року у провадженні ВП № 51037449.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні витрати, а також витрати, понесені у звязку з відновлення порушеного права.

Вирішуючи позов, суд виходить з наступного.

За вимогами п. 36.2 ст. 36 Закону страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобовязаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, а у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового

відшкодування (регламентної виплати). Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобовязаний направити заявнику письмове

повідомлення про прийняте рішення.

11.08.2014 року відповідач прийняв рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 50% від фактичної вартості відновлювального ремонту 22.08.2014 року вказане страхове відшкодування в розмірі 5687 грн. 85 коп. було виплачено позивачу.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 09.10.2015 року з відповідача на користь позивача було стягнуто недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 5687 грн. 85 коп. Як зазначено вище, вказане судове рішення набрало законної сили.

Таким чином, цим судовими рішеннями вже встановлено факт порушення відповідачем права позивача на отримання страхового відшкодування в повному розмірі вартості відновлювального ремонту за вирахуванням франшизи, та не потребує додаткового доказування на підставі вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Перша виплата 50% розміру відновлювального ремонту була здійснена 22.08.2015 року, доплата страхового відшкодування за рішенням суду відбулася 31.05.2016 року шляхом зарахування на депозитний рахунок виконавчої служби.

Пунктом 36.5 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі (МТСБУ), яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Прострочення виплати страхового відшкодування знайшло своє підтвердження в судовому засіданні.

Представник відповідача посилається на те, що прострочення виплати страхового відшкодування не було, оскільки рішення про виплату страхового відшкодування приймається у звязку з визнанням майнових вимог або на підставі рішення суду. По даному страховому випадку остаточний розмір страхового відшкодування було визначено в судовому порядку. Судове рішення страхова компанія не оскаржувала та виконала в повному обсязі.

Суд не може погодитись з таким посиланням, оскільки моно ґрунтується на неправильному розумінні закону.

В п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» дійсно зазначено, що страховик керуючись нормами цього Закону приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення

страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у звязку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач своєчасно прийняв рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 50% вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобілю. Проте, такий розмір страхового відшкодування є безпідставним та не відповідає вимогам закону, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Тобто, 11.08.2014 року фактично мала місце безпідставна відмова у виплаті страхового відшкодування в розмірі 100 вартості відновлювального ремонту. Безпідставність цієї відмови встановлена судовим рішенням, що набрало законної сили.

Тому суд приходить до висновку про правомірність вимоги позивача про застосування наслідків, передбачених пунктом 36.5 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів», а саме: на отримання позивачем пені за період з 11.08.2014 року (дня безпідставної відмови у виплаті страхового відшкодування в передбаченому законом розмірі) до дня виплати 14.06.2016 року, яка розрахована позивачем та становить 4539 грн. 37 коп.

Вирішуючи позовну вимогу щодо застосування наслідків невиконання грошового зобовязання, що передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд виходить з того, що в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів, про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу страхувальника зобовязаний сплатити йому суму страхового відшкодування з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України дійсно передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, при вирішенні питання застосування передбаченої ст. 625 ЦК України відповідальності за порушення грошового зобовязання слід чітко визначити, на які зобовязання поширюється ця норма Закону.

Згідно ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Суд вважає, що позивачем невірно визначено характер даних правовідносин, адже між позивачем та позивачем немає договірних зобовязань, а є зобовязання деліктні, ті що виникають у звязку із заподіянням шкоди. При цьому, як вбачається з п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 01.03.2013 року, на який посилається позивач, обовязок виплатити передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України грошові суми у страховика виникає лише перед страхувальником. А позивач не є страхувальником за договором про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів, що укладений між відповідачем та ОСОБА_4 Позивач в даному випадку є третьою особою, якій відповідач (страховик) на підставі договору, укладеного з ОСОБА_4 (страхувальник) відшкодовує завдану з вини останнього шкоду.

Таким чином, на думку суду, позивач безпідставно вимагає стягнення на свою користь з відповідача передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційних витрат.

Вирішуючи позовну вимогу про відшкодування витрат, які позивач зазнав у звязку з відновленням свого порушеного права, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. В п. 1 ч. 2 цієї статті зазначено, що збитками є, зокрема, витрати, яких особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Безпідставна неповна виплата відповідачем страхового відшкодування позивачу, змусила останнього звертатися до суду за захистом свого права.

Позивач в позовній заяві та представник позивача в судовому засіданні зазначали, що позивачем понесено затрати на загальну суму 4058 грн. 36 коп.

На підтвердження цієї позовної вимоги позивачем надано копію договору про організацію проведення встановлення причин та обставин настання страхового випадку з ТОВ «Автопоміч» від 17.02.2016 року, акт виконаних робіт до цього договору і квитанцію про оплату, копію договору про надання правової допомоги з ТОВ «Автопоміч» від 24.06.2016 року, акт виконаних робіт до цього договору і квитанцію про оплату, а також копії квитанцій про відправлення поштової кореспонденції.

Аналізуючи договір про організацію проведення встановлення причин та обставин настання страхового випадку з ТОВ «Автопоміч» від 17.02.2016 року та акт виконаних робіт до цього договору, суд приходить до висновку, що яку саме роботу було проведено виконавцем за цим договором для відновлення порушеного права позивача, адже всі обставини настання страхового випадку на той час вже були встановлені судовим рішенням від 09.10.2015 року. Посилання представника позивача на те, що за вказаним договором було залучено аварійного комісара, жодним чином не підтверджено, як не підтверджено й необхідність в залученні аварійного комісара після ухвалення рішення судом першої інстанції. Суд також враховує, що в матеріалах справи № 464/1356/15-ц, за результатами розгляду якої ухвалено судове рішення від 09.10.2015 року, міститься договір про надання юридичних послуг, укладений між позивачем та ТОВ «Хелем» 25.05.2014 року, метою якого була допомога позивачу у відновленні його порушених прав.

Враховуючи, що в договорі від 17.02.2016 року та в акті виконаних робіт до цього договору неможливо зробити висновок про те, які саме дії було здійснено за цим договором, з тексту вказаних документів неможливо встановити, що ці дії повязані саме з розглядом даної судової справи або судової справи № 464/1356/15-ц, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача зазначеної в цьому договорі 1000 грн.

З тих самих підстав не підлягає стягненню сума 58 грн. 36 коп. Позивач зазначає, що вказана грошова сума була витрачена на звернення із заявами та скаргами до органів прокуратури, виконавчої служби та нацкомфінпослуг. На підтвердження вказаних витрат позивачем надано копії квитанцій про поштові відправлення. Суд враховує, що надані квитанції лише підтверджують, що мали місце поштові відправлення до вищезазначених органів, проте з квитанцій неможливо зробити висновок, хто був відправителем листа та листи з яким змістом було відправлено. Тобто, надані позивачем квитанції не підтверджують, що поштові відправлення були повязані з відновленням права позивача на отримання страхового відшкодування.

В той же час суд вважає доведеними понесені позивачем затрати та правову допомогу для захисту свого права на загальну суму 3000 грн. на підставі договору з ТОВ «Автопоміч» від 24.06.2016 року, що підтверджується квитанцією від 07.07.2016 року та актом виконаних робіт від 07.09.2016 року. Тому суд не вбачає підстав для відмови в задоволенні вимоги щодо стягнення цих витрат з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються, зокрема, із судового збору. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в мінімальному розмірі 551 грн. 20 коп., що підтверджується квитанцією від 07.09.2016 року. Сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 22, 509, 625, 979 ЦК України, ст.ст. 6, 9, 22, 29, 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів», ст.ст. 10, 11, 27, 57, 59, 60, 61, 79, 84, 88, 143, 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Залишити без розгляду позовну вимогу ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення додаткової суми страхового відшкодування в розмірі 5183 (пять тисяч сто вісімдесят три) гривні 08 копійок.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 пеню в розмірі 4539 (чотири тисячі пятсот тридцять девять) гривень 37 копійок, витрати у звязку з відновленням порушеного права в розмірі 3000 (три тисячі) гривень, а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок; загалом 8090 (вісім тисяч девяносто) гривень 57 копійок.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено до Апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий Радченко Е. А.