Ухвала

іменем україни

16 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

КоротунаВ.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Одинцова Дениса Ілліча на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 15 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 07 червня 2006 року між банком та

ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 640/325-К325, відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_3 у тимчасове користування грошові кошти в сумі 30 тис. дол. США з кінцевим терміном повернення всієї заборгованості до 06 червня 2016 року та зі сплатою 12 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_3, ОСОБА_4 07 червня 2006 року було укладено договір поруки № 640/325-П325.

Позивач зазначав, що зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_3 належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 09 квітня 2015 року складала 526 627 грн

61 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 10 262,65 дол. США, що еквівалентно 241 278 грн 34 коп; заборгованість за відсотками - 7 454,60 дол. США, що еквівалентно 175 260 грн 11 коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 2 957,35 дол. США, що еквівалентно 69 528 грн 37 коп.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 1 725,23 дол. США, що еквівалентно 40 560 грн 78 коп., яку ПАТ «Укрсоцбанк» просило стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 15 лютого 2016 року, з урахуванням внесених виправлень згідно з ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 22 лютого 2016 року, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ «Укрсоцбанк» - Одинцов Д.І., посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від

25 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 15 лютого 2016 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк».

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що

ОСОБА_3, на виконання виконавчого напису, 26 червня 2009 року достроково погасив більше 98 % заборгованості за кредитним договором

від 06 червня 2006 року № 640/325-К325. Від стягнення решти заборгованості банк фактично добровільно відмовився, подавши заяву про повернення виконавчого документу, чим підтвердив виконання виконавчого напису боржником.

Колегія суддів не може погодитись із зазначеними висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Судами встановлено, що 07 червня 2006 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 640/325-К325, згідно умов якого ОСОБА_3 надано кредит в сумі 30 тис. доларів США зі сплатою 12 % річних за користування кредитом з терміном повернення до

06 червня 2016 року.

Того ж дня, між банком та ОСОБА_6 було укладено договір поруки, згідно з умовами якого ОСОБА_6, як поручитель, зобов'язалась нести солідарну з ОСОБА_3 відповідальність у разі невиконання останнім зобов'язань за кредитним договором.

27 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за заявою ПАТ «Укрсоцбанк» вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 для задоволення вимог

ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення у безспірному порядку із ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 станом на 13 жовтня 2008 року простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 24 239 дол. США (за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ на 13 жовтня 2008 року: 492 грн 01 коп. = 100 дол. США), що становило 119 258 грн

30 коп.; простроченої заборгованості за відсотками за договором кредиту від 07 червня 2006 року - 872,56 дол. США, що еквівалентно 4 293 грн; пені - 1 210 грн 60 коп.; штрафу - 4 428 грн 09 коп., всього: 129 190 грн 08 коп.

Зазначений виконавчий напис ПАТ «Укрсоцбанк» направлено до примусового виконання у Заводський відділ Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції. Постановою державного виконавця від 05 листопада 2008 року відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим написом.

Згідно з квитанцією від 26 червня 2009 року № kr 48938

ОСОБА_3 сплатив банку 127 329 грн 05 коп., із яких: 13 976,35 дол. США - погашення заборгованості за кредитом; 2 714,88 дол. США - погашення відсотків. При цьому у квитанції зазначено, що залишок боргу за простроченим кредитом склав 10 265,65 дол. США.

Відповідно до постанов державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 07 липня 2009 року виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого напису від 27 жовтня 2008 року № 3724 про стягнення з боржників: ОСОБА_3 та ОСОБА_6 129 190 грн 08 коп. заборгованості закінчено, у зв'язку з поверненням виконавчого документа на вимогу стягувача.

Відповідно до п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на момент повернення виконавчого документа стягувачеві, виконавче провадження підлягає закінченню у випадку повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, або на письмову вимогу стягувача.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що подана банком, як стягувачем у виконавчому провадженні, заява про повернення виконавчого документа є фактичною відмовою від стягнення суми заборгованості.

Судом не було враховано, що підставою для закінчення вказаного виконавчого провадження був п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (повернення виконавчого документа без виконання), а не п. 1 зазначеної статті (визнання відмови стягувача від примусового виконання рішення суду).

Відтак висновок суду щодо фактичної відмови банку від стягнення решти заборгованості є припущенням, що відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України є неприпустимим.

На зазначене не звернув уваги й суд апеляційної інстанції при перегляді справи в апеляційному порядку.

Крім того, судами не було враховано, що наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

Беручи до уваги зазначене судами попередніх інстанцій не було встановлено фактичних обставин справи, а саме чи виконано

ОСОБА_9 свої зобов'язання за кредитним договором та яка сума заборгованості наявна за вказаним договором, в тому числі сума процентів за користування кредитом та пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили рішення з порушенням норм процесуального права, неповно встановили фактичні обставини справи, що відповідно до

ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Одинцова Дениса Ілліча задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 грудня

2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 15 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М. Коротун

Л.М.Мазур

О.В.Попович