Справа № 199/9984/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

20.05.2016 року м. Дніпропетровськ

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючий-суддя Богун О.О.

При секретарі Рибак К.О

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства культури «Дніпропетровського академічного обласного українського молодіжного театру» Дніпропетровської обласної ради» третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4 - виконуючий обов'язки директора Комунального підприємства культури «Дніпропетровського академічного обласного українського молодіжного театру» Дніпропетровської обласної ради» про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Комунального підприємства культури «Дніпропетровського академічного обласного українського молодіжного театру» Дніпропетровської обласної ради» третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4 - виконуючий обов'язки директора Комунального підприємства культури «Дніпропетровського академічного обласного українського молодіжного театру» Дніпропетровської обласної ради» про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В обґрунтування позову посилався на те, що Наказом директора Комунального підприємства культури «Дніпропетровський академічний обласний український молодіжний театр» Дніпропетровської обласної ради» від 26 січня 2015 року № 1-к/тр вона, була прийнята на посаду заступника директора з організації глядача з 26 січня 2015 року.

Наказом виконуючого обов'язки директора Комунального підприємства культури «Дніпропетровський академічний обласний український молодіжний театр» Дніпропетровської обласної ради» ОСОБА_4 від 30 листопада 2015 року № 65- к/тр позивачка була звільнена з посади заступника директора з організації глядача у зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді на підставі пункту 2 ст.40 Кодексу законів України про працю України.

Позивачка вважаєнаказ про звільнення її з займаної посади незаконним і необґрунтованим та таким, що суперечить діючому трудовому законодавству України з наступних підстав: Відповідно до пункту 2 частинні ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці.

Відповідач в наказі № 65-к/тр від 30 листопада 2015 року взагалі не обґрунтував причину звільнення позивача, та не було описано жодних фактів щодо невідповідності позивача займаній посаді чи внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, як це передбачено у пункті 2 частини 1 ст.40 КЗпП України.

Позивач вважає, що вона цілком відповідає займаній посаді, оскільки має відповідну освіту та рівень знань та кваліфікації в області театрального мистецтва.

Так, у 1981 році позивач вступила до Дніпропетровського державного театрального училища і у 1985 році закінчила повний курс названого училища по спеціальності актор театру ляльок.

В 1986 році позивач вступила до Київського державного інституту культури ім. О.Є.Корнійчука і в 1991 році закінчила повний курс названого інституту та рішенням державної екзаменаційної комісії від 31 травня 1991 року мені присвоєно кваліфікацію культоосвітній працівник, організатор - методист клубної роботи.

Отримання позивачем вищезазначеної освіти підтверджується дипломами закладів освіти.

Крім того позивач працювала інспектором, державним службовцем у відділі культури Дніпропетровського міськвиконкому, директором Будинку культури при УМВС України в Дніпропетровській області, вчителем у центрі естетичного виховання, замісником директора Державного підприємства Дніпропетровський обласний будинок культури «Український Дім», заступником генерального директора ТОВ науково-дослідне підприємство «Інститут інформації», помічником консультантом народного депутата України та інше.

З наказу виконуючого обов'язки директора Комунального підприємства культури «Дніпропетровський академічний обласний український молодіжний театр» Дніпропетровської обласної ради» ОСОБА_4 не вбачається ніяких підстав невідповідності позивача займаній посаді - заступника директора з організації глядача.

Відповідно до посадової інструкції на позивача покладені обов'язки організації виконання планових показників: показ вистав, заповнення глядацької зали глядачами, отримання запланових доходів від реалізації квитків, дотримання вимог інструкції ведення квиткового господарства при проведенні всіх театральних заходів та тощо. Копію посадової інструкції додаю до свого позову.

Крім того, позивач вважає, що відповідачем було порушено й процедуру звільнення.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пункті 1,2,6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідачем не було прийнято жодних мір щодо запропонування позивачеві іншої роботи.

Також позивач - є членом профспілки працівників культури і підпадає під юрисдикцію первинної профспілкової організації в театрі. Засідання профспілки взагалі, у тому числі і за участю позивача проведено не було. Однак первинна профспілкова організація театру, як випадково з'ясувалось, була на нараді спеціальної комісії щодо оцінки професійних, ділових та особистих якостей заступника директора з організації глядача, тобто позивача. На цій нараді головуючим був виконуючий обов'язки директора театру і профспілка, нібито, надала згоду па звільнення Позивача з підстав п.2 ч. 1 ст.40 КЗпП України без проведення засідання профспілки у встановленому законом порядку.

Позивач вважає, що була повністю порушена процедура розгляду профспілкою подання директора театру, якого позивач теж не бачила, так як профспілковий комітет повинен був збиратися окремо від керівництва театру. Крім того, ця комісія створювалася лише для оцінки роботи позивача та особистих якостей. Незважаючи на те, що оцінка особистих якостей позивача явно не входить в компетенцію директора театру.

Крім того позивач, пропрацювала в даному театрі 10 місяців, тобто по всім параметрам відповідала займаній посаді. Вже той факт, що відповідач приймав позивача на посаду є доказом того, що він потребував її роботи та хотів співпрацювати з нею, і позивач повністю відповідала займаній посаді.

Крім того, Наказ № 97 від 06.11.2015 «Про проведення наради щодо оцінки професійних, ділових та особистих якостей позивача» був винесений в день самого засідання даної комісії, тобто сторони не мали жодної можливості об'єктивно та неупереджено підготуватися до такого засідання. Отже позивач не мала часу для того щоб підготуватися для апелювання.

Протоколом наради спеціальної комісії та профспілкового комітету за участю позивача від 06.11.2015 профспілка надала згоду про звільнення позивача. Зокрема питання щодо звільнення виникло тільки па цій параді, а в наказі № 97 від 06.11.2015 про зібрання, жодної мови не було. Тобто в даному випадку позивача позбавили права на захист своїх прав. В даному протоколі відсутні будь які докази та факти щодо невідповідності позивача займаній посаді та внаслідок чого така невідповідність виникла. На самому засіданні звучала лише загальна оцінка і оцінка противників позивача, зокрема, як людини, а не як професіонала своєї праці.

Відповідно до протоколу наради спеціальної комісії та профспілкового комітету слухали тільки адміністрацію театру - інформацію виконуючого обов'язки директора Комунального підприємства культури «Дніпропетровський академічний обласний український молодіжний театр» Дніпропетровської обласної ради» ОСОБА_4 та засідання профспілкового комітету взагалі не проводилось.

Відповідно до ч.2 ст.43 КЗпП України у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Однак ніякого обґрунтованого подання позивач не бачила та не чула якогось обґрунтування щодо звільнення її з посади у відповідності до п.2 ч.І ст.40 КЗпП України.

Відповідач в особі виконуючого обов'язки директора театру весь час спирався на догану яка була винесена позивачеві 19.06.2015 наказом № 3-к «Про оголошення догани ОСОБА_1 заступнику директора з організації глядача», але це не є підставою для звільнення за п. 2 ч.1 ст. 40 КЗпП. Дана догана на даний час оспорюється в Бабушкінському районному суді м.Дніпропетровська.

Згідно викладеного позивач вважає, що її звільнення є незаконним, оскільки відповідачем не було надано жодних фактів встановлення невідповідності позивача займаній посаді.

Також діями виконуючого обов'язки директора Комунального підприємства культури «Дніпропетровський академічний обласний український молодіжний театр» Дніпропетровської обласної ради» ОСОБА_4 позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає в порушені її законних прав, що призвело до моральних страждань, втрачені нормальні життєві зв'язки, що потребує від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди позивач виходила зі стану свого здоров'я, душевних страждань, звільнення за декілька років до виходу на пенсію ні за власним бажанням, а з ініціативи адміністрації, та позбавила позивача у майбутньому знайти роботу та позбавила її заробітку, на який вона утримувала не тільки себе, а й свою мати, якій виповнилось 88-м років та за якою позивач доглядає. Це також постійна психологічна напруга стресового характеру, викликана неправомірними діями відповідача.

Дії відповідача та третьої особи знаходяться в безпосередньому причинному зв'язку з тими умовами життя і з тим специфічним неврастенічним станом, у якому позивач постійно знаходиться в даний час, у зв'язку з чим, заподіяну моральну шкоду позивач оцінила в розмірі 5000 грн.

На підставі зазначеного позивачка просить суд визнати незаконним та скасувати наказ № 65-к/тр від 30 листопада 2015 року про звільнення ОСОБА_1; поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора з організації глядача Комунального підприємства культури «Дніпропетровського академічного обласного українського молодіжного театру» Дніпропетровської обласної ради»; стягнути з Комунального підприємства культури «Дніпропетровського академічного обласного українського молодіжного театру» Дніпропетровської обласної ради» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулуз 30.11.2015; стягнути з Комунального підприємства культури «Дніпропетровського академічного обласного українського молодіжного театру» Дніпропетровської обласної ради» на користь ОСОБА_1 грошове відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн.; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі позивача та стягнення середньої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, на задоволенні позову наполягали.

Представник відповідача Комунального підприємства культури «Дніпропетровського академічного обласного українського молодіжного театру» Дніпропетровської обласної ради» - ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити позивачу у його задоволенні.

Представник третьої особи виконуючий обов'язки директора Комунального підприємства культури «Дніпропетровського академічного обласного українського молодіжного театру» Дніпропетровської обласної ради в судовому засіданні позов не визнав, підтримав надані письмові заперечення.

Суд, вислухавши сторони, їх представників, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була прийнята на роботу до Комунального підприємства культури «Дніпропетровського академічного обласного українського молодіжного театру» Дніпропетровської обласної ради» на посаду заступника директора з організації глядача, що підтверджується Наказом №1-к/тр від 26 січня 2015 року «Про прийом на роботу» (а.с.20).

Наказом виконуючого обов'язки директора Комунального підприємства культури «Дніпропетровський академічний обласний український молодіжний театр» Дніпропетровської обласної ради» ОСОБА_4 від 30 листопада 2015 року за № 65-к/тр позивачка була звільнена з посади заступника директора з організації глядача у зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді на підставі пункту 2 ст.40 Кодексу законів України про працю України (а.с.22).

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пункті 1,2, 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідачем не було прийнято жодних мір щодо запропонування позивачеві іншої роботи.

Відповідно до посадової інструкції ОСОБА_1 на неї покладені обов'язки організації виконання планових показників: показ вистав, заповнення глядацької зали глядачами, отримання запланових доходів від реалізації квитків, дотримання вимог інструкції ведення квиткового господарства при проведенні всіх театральних заходів та інше, що підтверджується Посадовою інструкцією заступника директора з організації глядача, наданою в матеріалах справи.

Крім цього, за ч. 1 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Як встановлено судом, позивач - є членом первинної організації профспілки працівників культури і підпадає під юрисдикцію первинної профспілкової організації в театрі.

Таким чином, на підставі ч. 1 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з позивачем, який є членом первинної профспілкової організації, з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України, могло бути проведено відповідачем лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації.

Як передбачено ч.ч. 2, 5 ст. 43 КЗпП України, у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Згідно наданого повідомлення Профспілковим комітетом КПК «Дніпропетровський академічний обласний український молодіжний театр» Дніпропетровської обласної ради» від 06 листопада 2015 року о 17.00 год. надав свою згоду на звільнення ОСОБА_1 заступника директора з організації глядача відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України за виявлену невідповідність займаній посаді з наданням їй гарантій і компенсацій, передбачених чинним законодавством.

Вирішуючи позовну вимогу, щодо незаконності прийнятого наказу про звільнення позивача, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.1992 року суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв'язку з нездатністю забезпечити належну дисципліну праці у відповідній структурі".

Отже, для звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП основним є виявлена, тобто невідома під час прийняття працівника на роботу, невідповідність займаній посаді чи виконуваній роботі. Неналежне виконання працівником своїх трудових обов'язків, ні порушення трудової дисципліни не можуть бути підставою для звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Невідповідність займаній посаді у відповідності до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 27 серпня 1999 року № 1571 «Про порядок проведення атестації працівників керівного складу державних підприємств» та безпосередньо Положенням про проведення атестації працівників підприємств,, організацій та закладів галузі культури, затвердженого Наказом №44 Міністерства культури і туризму України від 16.07.2007 року, можливо встановити шляхом проведення атестації, що є одним із способів виявлення невідповідності працівника його посаді чи виконуваній роботі.

Наказом директора КПК «Дніпропетровський академічний обласний український молодіжний театр» Дніпропетровської обласної ради» від 30 червня 2015 року було створено спеціальну комісію із членів профсоюзного комітету та трудового колективу для повного об'єктивного аналізу і оцінки професійних, ділових та особистих якостей заступника директора із організації глядача ОСОБА_1

У відповідності до п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок проведення атестації працівників керівного складу державних підприємств» та п. 1.4 Положенням про проведення атестації працівників підприємств,, організацій та закладів галузі культури не підлягають атестації:

- керiвники державних пiдприємств та їх об'єднань, яких призначає на посади Кабiнет Мiнiстрiв України;

- працiвники керiвного складу, якi обiймали посаду менше одного року;

- жiнки, якi перебували у вiдпустцi у зв'язку з вагiтнiстю, пологами i доглядом за дитиною вiком до трьох рокiв, проходять атестацiю не ранiше нiж через рiк пiсля виходу на роботу.

Як слідує із матеріалів цивільної справи позивачка ОСОБА_1 прийнята на роботу була наказом №1-к/тр від 26 січня 2015 року.

Згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок проведення атестації працівників керівного складу державних підприємств» атестації не підлягала, як працiвник керiвного складу, який обiймає посаду менше одного року.

При цьому, суд не погоджується з доводами відповідача, відносно того, що діючим законодавством не передбачено проведення обов'язкової атестації під час звільнення працівника та неможливості проведення її відносно позивачки, оскільки вона не відпрацювала на посаді одного року, так як це не позбавляє права проведення такої атестації по спливу року роботи останньою на займаній нею посаді.

Як вже зазначалося відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у разі виявлення невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню цієї роботи.

Відповідно до даної норми, суд при вирішенні спору про звільнення працівника, може визнати правильним розірвання трудового договору за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок, зокрема, недостатньої кваліфікації працівник не може належним чином виконувати покладені на нього трудові обов'язки.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту невідповідності позивачки займаній посаді та з яких підстав.

Відповідно до положень ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення атестаційної комісії, на думку суду, було б основним підтвердженням невідповідності ОСОБА_1 займаній посаді, а його не надання та звільнення позивачки на підставі фактичних обставин, які відповідачем належним чином не встановлені та не підтверджені доказами, є прямим порушення конституційних гарантій трудових прав позивача, що призвели до незаконності звільнення її з роботи саме на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. Тому остання підлягає, на підставі ч. 1ст. 235 КЗпП України, поновленню на посаді заступника директора з організації глядача в Комунальному підприємстві культури «Дніпропетровський академічний обласний український молодіжний театр» Дніпропетровської обласної ради».

Разом з тим, суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-32цс13 від 12 червня 2013 року, згідно якого законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Суд виходить з того, що визнання оскаржуваного наказу незаконним та його скасування є ефективним способом захисту, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Звертаючись до суду, позивачка також просила стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 24672,62 грн.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд керується вимогами ч. 2 ст. 235 КЗпП України, за якою при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Оскільки суд дійшов висновку про поновлення позивача на роботі, останній на підставі ч. 2 ст. 235 КЗпП України має право на оплату відповідачем середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Визначаючи розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує вимоги абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, згідно якого у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

За п. 8 вказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Суд виходить з наступних розрахунків.

Останніми двома повними місяцями роботи позивача є вересень-жовтень 2015 року.

Кількість фактично відпрацьованих позивачем днів в зазначений період становить 34 дні.

Позивачу за цей період нарахована заробітна плата за вересень 2015 року - 2556,52 грн., за жовтень 2015 року - 4359,00 грн..

Середньоденний заробіток позивача за останні два повні місяця роботи становить 2556,52 грн. + 4359,00 грн. / 34 відпрацьованих дні = 203,39 грн.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу склав 24000,02 грн.

Суд виходить з того, що визнання оскаржуваного наказу незаконним та його скасування є ефективним способом захисту, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме визнати незаконним та скасувати наказ по Комунальному підприємству культури «Дніпропетровського академічного обласного українського молодіжного театру» Дніпропетровської обласної ради» № 65-к/тр від 30 листопада 2015 року про звільнення ОСОБА_1; поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора з організації глядача Комунального підприємства культури «Дніпропетровського академічного обласного українського молодіжного театру» Дніпропетровської обласної ради»; стягнути з Комунального підприємства культури «Дніпропетровського академічного обласного українського молодіжного театру» Дніпропетровської обласної ради» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 24000 (двадцять чотири тисячі) гривень 02 копійки, який визначений без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов'язкових платежів.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн. то суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд виходить з того, що сам факт порушення трудових прав позивача, що проявився в незаконному звільненні, свідчить про перенесені останнім моральні страждання, оскільки позивач об'єктивно був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї родини. З урахуванням характеру страждань (душевні хвилювання через позбавлення джерел засобів до існування), їх обсягу, тривалості, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає, що розміром грошового відшкодування моральної шкоди необхідним, достатнім, розумним і справедливим за наведених обставин, є 2500 гривень, тому позовні вимоги в цій частині слід задовольнити частково.

Оскільки, позивач у трудовому спорі при зверненні до суду звільняється від сплати судового збору на користь держави, то відповідно до вимог ч.4 ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з Комунального підприємства культури «Дніпропетровського академічного обласного українського молодіжного театру» Дніпропетровської обласної ради» до доходу Держави судовий збір у розмірі 1102 (одна тисяча сто дві) гривні 40 (сорок) копійок.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 214, 215, 218, 222 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства культури «Дніпропетровського академічного обласного українського молодіжного театру» Дніпропетровської обласної ради» третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4 - виконуючий обов'язки директора Комунального підприємства культури «Дніпропетровського академічного обласного українського молодіжного театру» Дніпропетровської обласної ради» про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ по Комунальному підприємству культури «Дніпропетровського академічного обласного українського молодіжного театру» Дніпропетровської обласної ради» № 65-к/тр від 30 листопада 2015 року про звільнення ОСОБА_1.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора з організації глядача Комунального підприємства культури «Дніпропетровського академічного обласного українського молодіжного театру» Дніпропетровської обласної ради».

Стягнути з Комунального підприємства культури «Дніпропетровського академічного обласного українського молодіжного театру» Дніпропетровської обласної ради» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 24000 (двадцять чотири тисячі) гривень 02 копійки, який визначений без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Комунального підприємства культури «Дніпропетровського академічного обласного українського молодіжного театру» Дніпропетровської обласної ради» на користь ОСОБА_1 грошове відшкодування моральної шкоди у розмірі 2500 (дві тисячі п'ятсот) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства культури «Дніпропетровського академічного обласного українського молодіжного театру» Дніпропетровської обласної ради» до доходу Держави судовий збір у розмірі 1102 (одна тисяча сто дві) гривні 40 (сорок) копійок.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на попередній роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 3457 (три тисячі чотириста п'ятдесят сім) гривень 76 (сімдесят шість) копійок, який визначений без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов'язкових платежів.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий :