АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8444/16 Справа № 201/4375/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Ткаченко Н. В. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді - Осіяна О.М.,

суддів - Прозорової М.Л., Повєткіна В.В.,

за участю секретаря - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на те, що у зв'язку із недодержанням з боку банку вимог ч.2 ст. 11 та ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору від 18.09.2008 року, є підстави для визнання цього кредитного договору недійсним, в тому числі з огляду на ч. 1 ст. 203, ч.1 ст. 628, 638, ч. 2 ст. 640 ЦК України, оскільки при укладені кредитного договору був складений лише один документ - графік погашення кредиту.

Ухвалою суду від 07.07.2016 року було задоволено заяву представника позивача про витребування доказів та надані витребувані судом документи.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Судом встановлено, що 18.09.2008 року між позивачем та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (далі назву банку було змінено на ПАТ КБ «ПриватБанк») було укладено кредитній договір № 2058, відповідно до умов якого та змін, які вносилися до нього 19.12.2008 року, 25.03.2009 року, 18.05.2009 року та 22.06.2009 року, ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 800 512 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,04 % на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення 17.09.2018 року (а.с. № 30-46).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.03.2012 року, в тому числі із ОСОБА_2, стягнуто солідарно заборгованість за цим кредитним договором (а.с. 57).

На час вирішення спору, це заочне рішення скасоване та справа розглядається заново в Індустріальному районному суді м. Дніпропетровська (а.с. 62).

Витребуваними по ухвалі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.07.2016 року документами (меморіальний ордер, додаток до нього) підтверджується отримання позивачем кредитних коштів 19.09.2008 року у розмірі 800 512 доларів США (а.с. 71, 76).

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України.

Згідно ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення оспорюваного кредитного договору, та на який посилається позивач, дійсно було передбачено, що перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі, крім іншого, про: наявні форми кредитування; орієнтовану сукупну вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може отримати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Положеннями ст. 15 цього Закону передбачено, що споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві буд-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Між тим, суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, оскільки відповідно до п.8.1. кредитного договору, вона отримала не споживчий кредит, а кредит на придбання корпоративних прав ПП «Адал» (а.с . 9, 32).

Такий висновок суд зробив з огляду на визначення поняття „споживчий кредит" у п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», де зазначено що споживчий кредит - це грошові кошти, які надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Офіційне тлумачення положень пункту 23 ст. 1 дано в Рішенні Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10.11.2011 року.

Отже на думку суду, вимоги ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла станом на 18.09.2008 року, не можуть розповсюджуватися на умови кредитного договору, укладеного між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк».

Суд не обговорював питання строків позовної давності, оскільки дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2, а в межах строків позовної давності підлягає захисту тільки порушене право.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з огляду на те, що в задоволені позову відмовлено, понесені позивачем при подачі позову судові витрати розподілу не підлягають.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови у задоволенні позову доводи апеляційної скарги про те, що: правовідносини сторін регулюються Законом України «Про захист прав споживачів»; банк не дотримався положень законодавства щодо правил надання інформації про кредит та всі його складові.

У рішенні Конституційного Суду України від 10.11.2011 року, № 15-рп/2011, зазначено, що згідно з положеннями пунктів 22, 23 статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Тому, відповідно до умов договору від 18.09.2008 рокута цілей отримання кредиту, позивача не можна вважати споживачем за цим договором.

Кредитним договором №2058 та додатковими угодами до нього, додатком №1 до кредитного договору №2058 від 18.09.2008 року, графіками погашення кредиту, меморіальним ордером, підтверджується отримання позивачем кредитних коштів 19.09.2008 року у розмірі 800 512 доларів США (а.с. 30-46,76-77).

Умови кредитного договору (розділ 8), додаток №1 до кредитного договору №2058 від 18.09.2008 року, графіки погашення кредиту містять детальні умови кредитування, із зазначенням всіх сум та строків платежів, на які погодився позичальник.

Отже банком при укладенні договору дотримано положення статей 11, 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", а також Правил, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168.

Висновки суду першої інстанції не суперечать і роз'ясненням п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин".

Наявні у матеріалах справи угоди, додаток до угоди, графіки погашення боргу відповідають вимогам чинного законодавства, а саме приписам ст.203 ЦК України.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, і оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із цього часу.

Судді: