Справа № 449/1514/14 Головуючий у 1 інстанції: Борняк Р.О.
Провадження № 22-ц/783/2052/16 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
Провадження № 22-ц/783/2051/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Крайник Н. П.

суддів: Штефаніци Ю. Г., Мельничук О. Я.

при секретарі Куцику І. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 12 травня 2015 року та додаткове рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 08 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Перемишлянського дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс» про стягнення заборгованості за договором використання власного автомобіля у виробничих цілях та зустрічним позовом Перемишлянського дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс» до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору використання власного автомобіля у виробничих цілях, -

в с т а н о в и л а:

26.11.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Перемишлянського ДЛГП «Галсільліс» про стягнення заборгованості в сумі 25252,99грн. за договором використання власного автомобіля у виробничих цілях та за оплачену і не отриману лісопродукцію на суму 944,85грн.

В обґрунтування позову покликався на те, що 05.05.2012 року між Перемишлянським ДЛГП «Галсільліс» та працівником Перемишлянського ДЛГП «Галсільліс» ОСОБА_2 було укладено договір використання власного автомобіля у виробничих цілях, за умовами якого працівник використовує автомобіль марки ВАЗ-21093, д.р.н. НОМЕР_1 у виробничих цілях для службових поїздок в межах Львівської області у період на який працівник прийнятий на роботу, а підприємство зобов'язується здійснювати за власний рахунок поточний ремонт та заправку автомобіля. Відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за договором, внаслідок чого за період використання автомобіля з 04.05.2012р. по 14.02.2013р. виникла заборгованість в сумі 19308,96 грн. Також у відповідача перед ним наявна заборгованість за оплачену і не отриману лісопродукцію в сумі 944,85грн. Незважаючи на неодноразові звернення до відповідача з вимогою про повернення заборгованості, останній її не виплатив. Просив стягнути з відповідача в свою користь 20253 грн.81 коп. заборгованості по договору, 3913 грн.80 коп. - втрати від інфляції, 1085 грн.38 коп. - проценти за користування коштами, а разом просив стягнути з відповідача в свою користь 25252 грн.99 коп.

Перемишлянське дочірнє лісогосподарське підприємство «Галсільліс» подало зустрічний позов у якому зазначило, що правовідносини, що виникли за вищевказаним договором за своєю правовою природою є орендними правовідносинами, він підписаний однією і тією ж особою як зі сторони ДЛГП «Галсільліс» так і зі сторони працівника, як фізичної особи. Такий договір є нікчемним та повинен бути визнаний судом недійсним, оскільки відповідно до законодавства договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 12 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Перемишлянського дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс» про стягнення заборгованості за договором використання власного автомобіля у виробничих цілях від 05.05.2012 року відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Додатковим рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 08 грудня 2015 року задоволено зустрічний позов Перемишлянського дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс» до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору використання власного автомобіля у виробничих цілях.

Рішення та додаткове рішення суду оскаржив ОСОБА_2

Вважає їх незаконними, необгрунтованими та такими, що ухвалені з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, зазначає, що договір використання власного автомобіля у виробничих цілях не є договором найму транспортного засобу, тому для нього не є обов»язковою нотаріальне посвідчення, а лише проста письмова форма, як того вимагає п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України. Суд першої інстанції помилково визнав обов»язковим нотаріальне посвідчення вказаного договору, неправильно застосував норми матеріального права.

Крім того, зазначає, що даний договір укладений між підприємством і працівником, про що свідчить зміст самого договору, тобто сторонами договору є підприємство і працівник, а не сторони визначені ст. 759 ЦК України.

Просить рішення та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким первісні позовні вимоги задовольнити, а у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Судом встановлено, що 05.05.2012 року між Перемишлянським ДЛГП «Галсільліс» в особі директора ОСОБА_2 та директором Перемишлянського ДЛГП «Галсільліс» ОСОБА_2 було укладено договір використання власного автомобіля у виробничих цілях, а саме автомобіля марки ВАЗ-21093, д.р.н.НОМЕР_1. За умовами договору працівник підприємства використовує автомобіль у виробничих цілях для службових поїздок в межах Львівської області у період на який працівник прийнятий на роботу, а підприємство зобов'язується здійснювати за власний рахунок поточний ремонт та заправку автомобіля. Згідно п.5.2 договору на підтвердження використання пального та затрат на проведення ремонту автомобіля працівник повинен надати подорожні листи та підтверджуючі документи про проведення ремонту та обслуговування автомобіля (а.с.18).

На підтвердження понесених витрат по договору використання автомобіля в період з 04.05.2012 року по 14.02.2013 року позивачем надано місячні авансові звіти про проведення заправки автомобіля, подорожні листи, товарні чеки про закупівлю запасних частин для ремонту автомобіля (а.с.54-196).

Довідкою Перемишлянського ДЛГП «Галсільліс» від 03.06.2014 року № 39 підтверджено заборгованість ДЛГП «Галсільліс» перед позивачем за використання автомобіля по договору (п.5.2 договору) на суму 19308,96 грн. та за лісопродукцію в сумі 944 грн.85 коп. (а.с.11)

Встановлено, що робота позивача, який протягом 14.02.2013 року по 05.05.2012 року працював на посаді директора Перемишлянського ДЛГП «Галсільліс» була пов»язана із постійними роз»їздами на далекі відстані (в межах лісогосподарства), на балансі ДЛГП «Галсільліс» автотранспорту для забезпечення виконання посадових обов»язків директора немає, договорів оренди на використання транспортних засобів протягом вказаного періоду з іншими особами підприємством не укладалося.

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов»язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Враховуючи наведене, враховуючи, що сторони після укладення договору приступили до його виконання, позивач належним чином підтвердив понесені ним витрати по договору, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 та задовольняючи позов Перемишлянського ДЛГП «Галсільліс» не врахував зазначене, а тому прийшов до помилкового висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами регулюються положеннями ст.799 ЦК України.

Відповідно до положень ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідач не виконав вчасно грошове зобов»язання, з нього в користь позивача підлягає стягненню заборгованість по договору в розмірі 20253 грн.81 коп. ; 3913 грн.80 коп.- інфляційних та 1085 грн.38 коп. -3 % річних від простроченої суми, а разом - 25252 грн.99 коп.

Керуючись ст. 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 12 травня 2015 року та додаткове рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 08 грудня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до Перемишлянського дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс» про стягнення заборгованості за договором використання власного автомобіля у виробничих цілях задовольнити.

Стягнути з Перемишлянського дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс» в користь ОСОБА_2 25252 грн.99 коп.

У задоволенні зустрічного позову Перемишлянського дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс» до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору використання власного автомобіля у виробничих цілях відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Штефаніца Ю. Г.

Мельничук О. Я.