441/293/16-ц 2/441/285/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2016 р. Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді - Яворської Н.І.

при секретарі Цап І.М.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городок Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», філії Львівського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк», третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки,

в с т а н о в и в:

10.03.2016 р. ОСОБА_3, звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», філії Львівського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк», третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки.

Позов обґрунтовує тим, що в забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором №1978 від 31.05.2012 р. в цей же день між нею та ПАТ «Державний ощадний банк України» був підписаний договір іпотеки ВРС № 659325, відповідно якого позивачка передала в іпотеку ПАТ «Державному ощадному банку України» нежитлові будівлі, крамницю та міні-бар, загальною площею 297,5 кв. м., які знаходяться по вул. Чорновола, 16-б м. Городок Львівської області, вартістю, згідно експертної оцінки субєкта оціночної діяльності складає 625 000 грн.

Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу ОСОБА_4

Згідно витягу про державну реєстрацію прав за № 34406480 від 07.06.2012 р., виданого комунальним підприємством Городоцьке районне бюро технічної інвентаризації, державна реєстрація нежитлової будівлі, крамниці, міні-бару по вул. Чорновола, 16-б в м. Городку Львівської області, власником є ОСОБА_3 на день укладення договору іпотеки не була проведена, отже вона не була власником майна.

Просила задовольнити позовні вимоги, визнати недійсним іпотечний договір від 31 травня 2012 р. укладений між нею та ПАТ «Державний ощадний банк».

Зобовязати приватного нотаріуса ОСОБА_4 зняти заборону на відчуження зазначеного майна, а саме нежитлової будівлі, крамниці, міні-бару, загальною площею 297.5 кв.м, що знаходиться по вул. Чорновола 16-б в м. Городок, Львівської області.

Застосувати наслідки визнання недійсним іпотечного договору.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Додав, що договір іпотеки є недійсним, оскільки на момент його укладення позивачка не була власником іпотечного майна, що суперечить вимогам ч.1 ст.319 та ч.1 ст.316 ЦК України. Вважає, що при посвідченні договору іпотеки нотаріус в повній мірі не

зясував належність майна яке передавалось в іпотеку. На думку представника позивача, строк позовної давності Миною не пропущено, оскільки зобовязання за договором кредиту мають бути виконані до 2020 р.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечив проти позову, пояснив, що власником предмета іпотеки на день укладення договору була ОСОБА_3, договір було укладено 31.05.2012 р., договір іпотеки було укладено в порядку забезпечення зобовязань по кредитному договору. Крім іншого додав, що позивачкою пропущено строк позовної давності, який установлений тривалістю у три роки. Про договір іпотеки вона знала у травні 2012 р. Просив застосувати позовну давність та відмовити в позові.

Приватний нотаріус ОСОБА_4 в судове засідання не явився, причину неявки суду не повідомив.

Суд, у звязку з неявкою третьої сторони, за згодою представників позивача та відповідача ухвалив слухати справу за відсутності ОСОБА_4

Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно із частинами 3,4 ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 31 травня 2012 р. уклали кредитний договір (а.с.33-35) № 1978.

Відповідно до п.1.1. кредитного договору банк зобовязався надати ОСОБА_3 кредит в сумі 437500.00 грн. строком до 17.11.2020 р., а позичальник зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користуванням кредиту в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором. Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 31 травня 2012 р. уклали договір іпотеки (а.с.6), згідно з п.1.2 цього договору ОСОБА_3 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлові будівлі, крамницю та міні-бар, загальною площею 297,5 кв. м., які знаходяться по вул. Чорновола, 16-б м. Городок Львівської області. Майно належить на прав власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 31.05.2012 р.(а.с. 4,5).

Як вказав у запереченнях відповідач, свої зобовязання за кредитним договором Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_3 кредит в розмірі передбаченому умовами кредитного договору.

Згідно зі стст. 526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

ОСОБА_3 як позичальник не виконувала належним чином обовязків покладених на неї відповідно до умов кредитного договору та не погашала заборгованості за кредитом, відсотками, комісією.

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 03.03.2015 р. було звернуто стягнення на предмет іпотеки а саме: нежитлові будівлі, крамницю та міні-бар, загальною площею 297,5 кв. м., які знаходяться по вул. Чорновола, 16-б м. Городок Львівської області, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки.

Вказане рішення суду набрало законної сили, не оскаржено та не скасовано (а.с.39-43).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до приписів ч.5 ст.124 Конституції України закріплено, що судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України.

Крім того, згідно ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Тобто, передумовою виникнення прав та обовязків за іпотечним договором є наявність основного зобовязання.

На момент укладення договору іпотеки за договором купівлі-продажу іпотечне майно перейшло до іпотекодавця, але позивачкою не надано відомостей про причини реєстрації права власності на іпотечне майно в інший день.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1,3,5 та 6 статті 203 цього Кодексу, які передбачають,що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Нікчемним правочином є правочин, вчинення якого не породжує передбачених законом правових наслідків у звязку із протиправністю або іншими недоліками юридичного характеру, незалежно від предявлення позову про визнання його недійсним.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Судом достовірно встановлено, що про існування договору іпотеки позивачка знала 31.05.2012 р.

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності повязане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з обєктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.

Суд не приймає доводи представника позивача, що строк позовної давності на договір іпотеки не розповсюджується і триває до дати виконання зобовязання передбаченої в кредитному договорі, оскільки таке спростовано позицією Верховного Суду України , викладеною в постанові № 6-цс15 від 03.2016 р., та загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст.261 ЦК України, яким встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності повязане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з обєктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (ст.15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Обовязок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її прав, покладається на позивача.

Як доведено в суді та підтверджено доказами ОСОБА_3 про договір іпотеки знала з 31.05.2012 р.

Частина 5 ст. 261 ЦК України визначає початком перебігу позовної давності у зобовязаннях з визначеним або невизначеним строком виконання.

Так, згідно з цією нормою за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Правило цієї норми є спеціальним, тобто застосовується й тоді, коли заінтересована особа не знала і не могла знати про порушення свого права.

Разом з тим положення ч.5 ст.261 ЦК України застосовуються до вимог про зобовязання сторін (щодо виконання правочину), а не до вимог про недійсність правочину.

Нікчемний правочин або правочин , визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (стаття 236 ЦК України).

Отже, перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеними у частині першій статті 261 ЦК України, тобто від дня , коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 15, 60, 213 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

ОСОБА_3 відмовити в задоволення позову до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», філії Львівського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк», третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки, у звязку з пропуском строку позовної давності.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СуддяОСОБА_5