Провадження № 22-ц/779/1008/2016
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю: представників ОСОБА_2- ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення в солідарному порядку суми боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три проценти річних від простроченої суми, моральної та матеріальної шкоди завданої злочином, - за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Івано-Франківського міського суду від 31 березня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

В вересні 2015 року представник ОСОБА_2 звернувся в суд з вказаним позовом, вимоги якого уточнив під час розгляду справи, та просив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь позивача 22 902 грн. три проценти річних за прострочку відшкодування матеріальної шкоди, 3983 грн. три проценти річних за прострочку відшкодування моральної шкоди, 131 220,92 грн. інфляційних втрат за весь час прострочення відшкодування матеріальної шкоди, 22821,03 грн. інфляційних втрат за прострочення відшкодування моральної шкоди, 10 000 грн. матеріальної шкоди завданої злочином. Позов мотивував тим, що вироком Івано-Франківського міського суду від 08.12.2008 року по справі №1-163/2008 року задоволено частково цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 до засудженого ОСОБА_7 та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 115 000 матеріальної шкоди та 10 000 грн. моральної шкоди. Згідно ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.05.2009 року розмір цивільного позову потерпілого про відшкодування спричиненої моральної шкоди збільшено та постановлено стягнути із засудженого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_2 20 000 грн. заподіяної моральної шкоди. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 02.02.2015 року замінено боржника ОСОБА_7, який помер 24.03.2013 року на його правонаступників ОСОБА_5 та дочку ОСОБА_6 у виконавчому провадженні з примусового виконання вироку Івано-Франківського міського суду від 08.12.2008 року по справі про стягнення на користь ОСОБА_2 135 000 грн. в межах вартості рухомого і нерухомого майна, одержаного ними в спадщину. Позивач вважав, що на підставі ст. 625 ЦК України до стягнення підлягають інфляційні втрати та три відсотки річних за весь час прострочення виконання рішення суду про стягнення матеріальної та моральної шкоди, а також частина матеріальної шкоди невизначеної рішення суду через надання ОСОБА_5 під час розгляду кримінальної справи підробленого фіскального чеку про сплату матеріальної шкоди на суму 10 000 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 31.03.2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_5, ОСОБА_6 в користь ОСОБА_2 10 000 грн. матеріальної шкоди завданої злочином; 3 081 грн. трьох відсотків річних за прострочку відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 115 000,00 грн. за період з 05.03.2015 року по 25.01.2016 року; 536 грн. трьох відсотків річних за прострочку відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн. за період з 05.03.2015 року по 25.01.2016 року; 38 174 грн. 87 коп. інфляційних витрат за прострочку відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 115 000,00 грн. за період з 05.03.2015 року по 25.01.2016 року; 6 639 грн. 11 коп. інфляційних витрат за прострочку відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн. за період з 05.03.2015 року по 25.01.2016 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням, вважаючи його незаконним, не обгрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що постановою ВДВС Івано-Франківського МУЮ про поновлення виконавчого провадження від 28.07.2015 року з заміною боржника на неї строк виконання обовязку не встановлений, негайне виконання зобовязання не випливає, жодних вимог з цього приводу вона не отримувала. В порушення вимог процесуального законодавства, суд належним чином у визначених спірних правовідносинах сторін не врахував норми ст.ст. 625,1167,1166 ЦК України, загальні норми про спадкування, того факту, що зобовязання між сторонами не існувало, не доведено наявність прострочення у виконанні зобовязання, не враховано спеціальні норми, що регулюють вказані правовідносини. Вказує, що ні вона, ні її малолітня дочка ОСОБА_6 жодних протиправних дій відносно ОСОБА_2 не вчиняли, а тому в розумінні ст. 1166 ЦК не можуть нести відповідальність перед позивачем за шкоду завдану злочином. Посилається на правові позиції Верховного суду України, в яких вказано, що грошові зобовязання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК передбачають насамперед договірні правовідносини. Задовольняючи позов, суд не звернув уваги, що жодного договору між сторонами у даних правовідносинах немає, а тому законом відшкодування стягнутих рішенням коштів не передбачена. Крім того, суд в рішенні не навів відповідних розрахунків трьох відсотків річних та індексу інфляції. За таких обставин ОСОБА_5 просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства оскаржуване рішення відповідає.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції вважав, що відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України обґрунтованим є нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат на суму відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином ОСОБА_7 з часу набрання законної сили ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області щодо заміни боржника ОСОБА_7 на правонаступників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у виконавчому провадженні з примусового виконання вироку Івано-Франківського міського суду від 08.12.2008 року. Крім того, суд вважав обґрунтованими вимоги про стягнення з відповідачів 10 000 грн. матеріальної шкоди, оскільки вказана сума не була стягнута при розгляді кримінальної справи.

Вироком Івано-Франківського міського суду 08.12.2008 року з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 стягнуто 115 000 грн. матеріальної шкоди та 10 000 грн. моральної шкоди, а всього разом 125 000 грн. Встановлено, що грошові кошти в розмірі 10 000 грн. за завдану матеріальну шкоду, які були відмінусовані при обчисленні шкоди, потерпілий ОСОБА_2, під час розгляду кримінальної справи від дружини ОСОБА_8 не отримував, а тому, позовна вимога про стягнення 10 000 грн. матеріальної шкоди завданої злочином підлягає до задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду ОСОБА_7 - Франківської від 06.05.2009 року області розмір цивільного позову потерпілого про відшкодування спричиненої моральної шкоди збільшено і призначено стягнути із засудженого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_2 20 000 грн. заподіяної моральної шкоди.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 02.02.2015, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04.03.2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.06.2015 року, замінено боржника ОСОБА_7, який помер 24.03.2013 року на його правонаступників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у виконавчому провадженні з примусового виконання вироку Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08.12.2008 року(виконавчий лист №1-163/08 виданого 18.05.2009 року Івано-Франківським міським судом) про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 115 000 грн. матеріальної шкоди та 20 000 грн. моральної шкоди, а всього разом 135 000 грн.

Постановою головного державного виконавця ВДВС Івано-Франківського МУЮ від 28.07.2015 року поновлено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №1-163 виданого 18.05.2009 року (а.с.68).

Судом першої інстанції встановлено, що дане провадження на час розгляду справи не виконане.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобовязання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Оскільки зобовязання, покладене на відповідачів рішеннями судів зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобовязанням.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Необхідність застосування положень ст. 625 ЦК України до правовідносин, які виникли між сторонами внаслідок спричинення матеріальної і моральної шкоди підтверджена правовою позицією Верховного Суду України в постанові від 01.10.2014 року по справі № 6-113цс14.

Суд вірно виходив з того, що обчислення суми трьох відсотків річних та інфляційних втрат за час затримки виконання рішення слід проводити з 05.03.2015 року з часу набрання законної сили ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області щодо заміни боржника ОСОБА_7 на правонаступників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у виконавчому провадженні з примусового виконання вироку Івано-Франківського міського суду від 08.12.2008 року.

Судом вірно здійснено розрахунок заборгованості в звязку з порушенням зобовязання за період з 05.03.2015 року по 26.01.2016 року (326 днів) та встановлено що з відповідачів до стягнення підлягає 3 081,00 грн. .- три відсотки річних за прострочку відшкодування матеріальної шкоди та 536 грн. - моральної шкоди, інфляційні втрати відповідно становлять 38 174,87 грн. та 6 639,11 грн.

Викладені у скарзі доводи ОСОБА_5 про залишення судом без уваги обставин незаконності вказаного рішення суду правильність висновків суду не спростовують, фактично зводяться до повторного їх обґрунтування і одностороннього тлумачення регулюючого спірні правовідносини законодавства лише на свою користь.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обставини справи з'ясовано всесторонньо і повно та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Я.Д. Горблянський

ОСОБА_9

ОСОБА_10