Справа № 523/846/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2016 р. Суворовський районний суд міста ОСОБА_1 в складі :

головуючого - судді Сувертак І.В.

при секретарі Мамренко Г.Г

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в місті ОСОБА_1

цивільну справу за позовом Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3 (ОСОБА_4), третя особа Служба у справах дітей Одеської міської ради, про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав, за участю Одеської місцевої прокуратури №4,

Установив:

Позивач 21 січня 2016 року звернувся з позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_2 про відібрання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, без позбавлення батьківських прав.

В своїх вимогах посилається на те, що ОСОБА_3 (ОСОБА_4) є матір,ю малолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3 Миколи Сергійовича, ІНФОРМАЦІЯ_4, які зареєстровані та проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, а відповідач ОСОБА_2 є батьком малолітнього ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_6 Позивач зазначає, що діти залишились без батьківського піклування. Сімя перебуває на обліку у територіальному відділі у Суворовському районі служби у справах дітей ОМР, ОМЦСССДМ та ВКСМД Суворовського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області як така, що опинилася в складних життєвих обставинах з листопада 2014 року, поставлена на облік в наслідок повідомленням КУ «Дитяча міська поліклініка №2» щодо не належного догляду за дитиною, ОСОБА_5, не виконання рекомендацій дільничного педіатра по нагляду та перешкоджання потрапляння до квартири.

Позивач посилається на те, що мати дітей не працює, веде аморальний спосіб життя, вихованням дітей не займається, не піклується про їх стан здоровя. Згідно інформації, наданої Суворовським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, ОСОБА_3, 1987р.н., знаходиться в розшуку, як безвісті зникла з 10.08.2015 року. Батько малолітнього ОСОБА_6, 2010р.н., ОСОБА_7 Олександрович, з родиною не проживає, вихованням дитини не займається. Батько малолітнього ОСОБА_5, 2014р.н., ОСОБА_2, з родиною не проживає, вихованням дитини не займається. Позивач вказує на те, що діти проживають разом з бабусею ОСОБА_8, яка займається їх утриманням та вихованням. Малолітній ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_7 підлягає «Д» нагляду у невролога, йому потрібна постійна протисудомна терапія, медичний контроль. Малолітній ОСОБА_5, 2014р.н., підлягає «Д» нагляду в спеціалізованому центрі, отриманню регулярної специфічної терапії під лабораторним наглядом.

Спеціалісти ТВ ССД ОМР у Суворовському районі здійснюють постійні виходи за адресою проживання дітей, але бабуся нікого в квартиру не впускає. Питання щодо захисту прав та інтересів малолітніх ОСОБА_6, 2010р.н., та ОСОБА_5, 2014р.н., всебічно розглянуто на засіданні комісії по захисту прав дітей у м. Одеса 30.11.2015 року, та прийняте рішення вилучити дітей з сімї, без позбавлення батьків батьківських прав.

Суворовська районна адміністрація ОМР прийняла розпорядження від 14.12.2015 року №1061р про заходи щодо захисту прав та інтересів малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з влаштуванням їх до дитячого державного закладу, на підставі якого служба у справах дітей Одеської міської ради відібрали дітей у ОСОБА_3, про що складено акт від 22.12.2015 року.

На період подання позову до суду, малолітні знаходились в КУ «Міська дитяча лікарня №3», на даний час ОСОБА_4 знаходиться в школі інтернаті для дітей сиріт в Миколаївському районі Одеської області, а ОСОБА_5 в дитячому будинку «Сонечко» в м.Одесі.

Позивач просить відібрати у відповідачів малолітніх ОСОБА_4 і ОСОБА_5 без позбавлення батьківських прав.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_9 повністю підтримала позов, наполягала на задоволенні.

В судовому засіданні представник третьої особи за довіреністю ОСОБА_1 підтримала позов, просила задовольнити повністю.

В судовому засіданні представники Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_10, ОСОБА_11 підтримала позовні вимоги повністю з вимогою про задоволення позову.

В судовому засіданні відповідачі та їх представник адвокат ОСОБА_12 заперечували проти позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні, заперечення на л.с.34-35.

З,ясував обставини справи, заслухав пояснення сторін, показання свідка ОСОБА_13, дослідив та проаналізував представлені сторонами докази по справі, суд робить висновок про відмову в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні встановленні наступні обставини :

ОСОБА_3 є матір,ю малолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1. (л.с.5,6).

ОСОБА_2 є батьком малолітнього ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_8.

Відповідачі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 червня 2014 року (л. с. 41).

Малолітні діти зареєстровані та проживали в ІНФОРМАЦІЯ_9, за місцем реєстрації своєї матері, в даній квартирі також зареєстрована і проживає бабуся ОСОБА_8. Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_10.

Сімя перебуває на обліку у територіальному відділі у Суворовському районі служби у справах дітей ОМР, ОМЦСССДМ та ВКСМД Суворовського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області як така, що опинилася в складних життєвих обставинах з листопада 2014 року, поставлена на облік в наслідок повідомленням КУ «Дитяча міська поліклініка №2» через неналежний догляд за малолітнім ОСОБА_5, що виразився в не виконанні рекомендацій дільничного педіатра по нагляду за дитиною, перешкоджання потраплянню до квартири, що відображено в листа-рапортах КУ «Дитяча міська лікарня №2» (л.с.20-24, 26-27).

Малолітні діти проживали разом з матір,ю ОСОБА_3 та бабусею ОСОБА_8 в зазначеній вище квартирі. Відповідач ОСОБА_2 проживав за місцем своєї реєстрації. З 17 серпня 2015 року до 09 жовтня 2015 року відповідачка ОСОБА_3, залишила дітей на піклування бабусі ОСОБА_8, переїхала до свого чоловіка ОСОБА_2 Але, бабуся ОСОБА_8 через сварку з донькою звернулась до правоохоронних органів з заявою про розшук безвісті відсутньої доньки ОСОБА_3 (л.с.37). Як пояснив свідок ОСОБА_13- рідна сестра відповідачки, про те, що в серпні-вересні 2015 року вона проживала разом з племінниками та своєю мамою, доглядаючи за племінниками. За цей час, свідок підтримувала зв,язок з сестрою ОСОБА_3 відносно дітей, діти були доглянуті нею, як того потребує їх вік. Свідок по казав, що в жовтні 2015 року відповідачка повернулась з чоловіком до свого житла. Відповідачка ніколи не вела аморальний спосіб життя, приводів до міліції (поліції) з цього приводу не було, а не працювала через те, що у неї молодший син ІНФОРМАЦІЯ_11.

З початку жовтня 2015 року подружжя ОСОБА_3 проживають разом за місцем реєстрації ОСОБА_3, через недовіру до лікарів КУ «ДМЛ №2», вони не бажали обслуговуватись в районній дитячій лікарні. Основами законодавства України про охорону здоров,я не заборонено вибір медичної установи та вибір лікаря, для отримання медичного нагляду.

Відповідно до медичних довідок у відповідачів не виявлено антитіл до ВІЛ (л.с.70,71), також ОСОБА_3 згідно даним архіву, реєстратури та картотеки Центру на наркологічному обліку не значиться л.с.72, та не значиться за даними міського психіатричного диспансеру л.с.72.

З 22 грудня 2015 року по теперішній час відповідачі не бачились з дітьми, через те, що не допуск батьків до малолітнього ОСОБА_5. Через брак коштів на поїздку до віддаленої школи інтернату для дітей сиріт в Миколаївському районі Одеської області, де зараз знаходиться ОСОБА_4, відповідачка не бачилась з сином. До онука ОСОБА_4 приїжджала бабуся.

Відповідно до протоколу засідання психолого-медико-педагогічної консультації від 12 лютого 2016 р.№25, малолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7 рекомендовано навчання за загальноосвітньою програмою. Як вбачається з представлених відповідачкою медичних документів, вона обслідувала свого старшого сина в різних медичних закладах л. с. 74-79.

Принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року закріплює, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Позивач не довів в судовому засіданні, що є виняткові обставини, які б стали, за рішенням суду, законною підставою для відібрання від батьків дітей ОСОБА_4 і ОСОБА_5 без позбавлення батьківських прав, позивач не довів в суду, що в державних установах малолітніми ОСОБА_4 і ОСОБА_5 будуть краще піклуватись ніж в їх сім,ї. Позивач не довів в суді, що позбавляючи малолітніх ОСОБА_4 і ОСОБА_5 батьківської любові, піклування, тим самим захищаються їх права та законні інтереси.

Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, в ст. 9 передбачено « 1. Держави-сторони забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

2. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

3. Держави-сторони поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.»

Стаття 2 Конвенції прав дитини закріплює наступні принципи :

1. Держави-сторони поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров'я та народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин.

2. Держави-сторони вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім'ї.

В статті 3 Конвенції прав дитини закріплено першочерговий принцип забезпечення інтересів дитини : « 1. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

2. Держави-сторони зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.»

Норми статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають , що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Під час вчинення дій, повязаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Контакт з дитиною - реалізація матірю, батьком, іншими членами сімї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Стаття 3 ЗУ «Про охорону здоров,я», встановлює основні принципи охорони дитинства:

«Всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоровя та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Держава гарантує всім дітям рівний доступ до безоплатної правової допомоги, необхідної для забезпечення захисту їхніх прав, на підставах та в порядку, встановлених законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги.»

Стаття 12 Конвенції прав дитини передбачає : « 1. Держави-сторони забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

2. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.»

Малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_12, відповідно до свого віку, міг би висловити думку щодо залишення проживати разом з матір,ю чи без неї (в державній установі), але ні одна з сторін не заявила клопотання про слухання думки шестирічного ОСОБА_4.

Відповідно до норм статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об,єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв,язок доказів у їх сукупності.

Згідно до приписів статті 2 , законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10,11,14, 57-64 , 77, 169, 157, 212- 215, 218, 294 ЦПК України, ст..ст.12-16 ЦК України, ст..ст.6,8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 2,3,5,6,9,12 Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. ст. 2,3,6,9, 14 Законом України «Про охорону дитинства» , ст.ст. 5, 7 СК України, суд,-

Вирішив:

Позов Суворовської районної адміністрація Одеської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3 (ОСОБА_4), третя особа Служба у справах дітей Одеської міської ради, про відібрання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, без позбавлення батьківських прав залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд Суворовського району міста Одеси шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя