АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Желепа О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Рубан С.М., Кравець В.А.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, третя особа: Уповноважений Верховної ради України з прав людини про відшкодування моральної шкоди, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва із зазначеним позовом та просив суд стягнути з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у відшкодування моральної шкоди 6500 грн. за протиправну та несвоєчасно надіслану відмову в задоволенні запиту на інформацію, зафіксовану у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.01.2014 №53/0/29-14 та судові витрати на користь позивача.

В обґрунтування позову зазначив, що 14.01.2014 позивач, за допомогою відповідного он-лайн сервісу, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із запитом на отримання публічної інформації.

У запиті позивач просив надати інформацію про:

1) кількість ухвал про відкриття касаційного провадження у цивільних справах, постановлених Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у 2013 році;

2) загальну кількість касаційних скарг у цивільних справах за 2013 рік, за якими Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ було відмовлено у відкритті касаційного провадження;

3) кількість касаційних скарг у цивільних справах за 2013 рік, за якими Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ було відмовлено у відкритті касаційного провадження у зв'язку з тим, що касаційна скарга є необгрунтованою;

4) кількість касаційних скарг у цивільних справах за 2013 рік, за якими Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ було постановлено ухвалу про залишення без руху у зв'язку із ненаданням завірених копій судових рішень, які оскаржуються;

5) суму видатків на обслуговування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у 2013 році, враховуючи оплату праці апарату суду та суддів (з урахуванням сум єдиного внеску, які нараховувались на заробітну плату), оплату комунальних послуг, ремонту будівель та інших господарських витрат.

Оскільки станом на 08.02.2014 року, відповідь на запит позивача не було надано, він направив скаргу на ім'я голови Вищого спеціалізованого суду України та продублював запит. Листом від 14.03.2014 року позивачу надано запитувану інформацію не в повному обсязі.

У задоволенні запиту щодо кількості касаційних скарг у цивільних справах за 2013 рік, за якими Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ було постановлено ухвалу про залишення без руху у зв'язку із ненаданням завірених копій судових рішень, які оскаржуються, позивачу було відмовлено, у зв'язку з тим, що у статистичній звітності така інформація не відображається.

Суму видатків на обслуговування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у 2013 році, враховуючи оплату праці апарату суду та суддів, оплату комунальних послуг, ремонт будівель та інших господарських витрат позивачу не повідомили, оскільки інформація нібито належить до службової.

Також відповідач відмовляючи позивачу в задоволені запиту на доступ до публічної інформації жодною правовою нормою свою відмову у наданні інформації щодо кількості касаційних скарг у цивільних справах за 2013 рік, за якими Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ було постановлено ухвалу про залишення без руху у зв'язку із ненаданням завірених копій судових рішень які оскаржуються, не обґрунтував.

Крім того, позивачу не було роз'яснено порядок оскарження відмови, що також є порушенням.

09.04.2014 року позивач звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом в якому просив: визнати протиправною відмову в задоволенні запиту на інформацію, зафіксовану у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.01.2014 № 53/0/29-14 та зобов'язати задовольнити запит від 14.01.2014 року в повному обсязі.

В ході судового розгляду справи відповідач добровільно надав позивачу запитувану інформацію щодо видатків на обслуговування Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у 2013 році.

Миколаївський окружний адміністративний суд 05.05.2014 року вищевказаний позов задовольнив частково, визнав протиправною відмову Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.01.2014 року № 53/0/29-14 в частині ненадання публічної інформації щодо суми видатків на обслуговування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у 2013 році. Також у мотивувальній частині постанови суд відобразив те, що ним було встановлений факт прострочення надання відповіді: «Крім того, відповідь відповідач надав позивачу вже після 03.02.2014 року, а саме: 14.03.2014 року».

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2014 року апеляційну скаргу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ залишено без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.05.2014 року - без змін.

Також у мотивувальній частині ухвали, суд апеляційної інстанції зазначив: «У своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції неправильно надав оцінку тій обставині, що Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ надав відповідь на запит позивача лише 14.03.2014, оскільки відповідь йому була надана саме 15.01.2014. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ направлявся запит на адресу позивача саме 15.01.2014 року».

Позивач просив вважати обставини несвоєчасності надання йому відповіді, встановлені судами першої та апеляційної інстанції, достовірною.

Несвоєчасне надання відповіді на запит позивача, протиправна відмова у наданні інформації, а також необхідність звертатись до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та суду з метою відновлення його порушеного права, викликали у нього сильні душевні переживання з цього приводу. Та обставина, що розпорядником інформації був судовий орган лише погіршила душевні страждання позивача.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 04.06.2015 року в задоволені позову ОСОБА_1 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, третя особа: Уповноважений Верховної ради України з прав людини про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. В скарзі посилався на те, що позовні вимоги є доведеними, що підтверджуються судовими рішенням. Вказував на те, що судом були порушенні процесуальні норми під час розгляду справи, а саме невчасне отримання повістки, ухвали про відкриття провадження, не вирішення заяви про відвід судді, а також невчасне надсилання позивачу повного тексту судового рішення. Також зазначив, що оскільки неправомірність відмови ВССУ вже встановлено судовою системою України, відмова в задоволенні позову є безпідставною з можливим впливом ВССУ на суд першої інстанції. Крім того зазначив, що обґрунтування ціни позову наведене з мінімальних сум справедливої сатисфакції, що присуджувались Європейським судом з прав людини.

До апеляційного суду позивач не з'явився, просив розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи скарги заперечував.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів Місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 14.01.2014 позивач звернувся за допомогою відповідного он-лайн сервісу URL відповідача із запитом на отримання публічної інформації стосовно:

1) кількості ухвал про відкриття касаційного провадження у цивільних справах, постановлених Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у 2013 році;

2) загальної кількості касаційних скарг у цивільних справах за 2013 рік, за якими Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ було відмовлено у відкритті касаційного провадження;

3) кількості касаційних скарг у цивільних справах за 2013 рік, за якими Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ було відмовлено у відкритті касаційного провадження у зв'язку з тим, що касаційна скарга є необґрунтованою;

4) кількості касаційних скарг у цивільних справах за 2013 рік, за якими Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ було постановлено ухвалу про залишення без руху у зв'язку із ненаданням завірених копій судових рішень, які оскаржуються;

5) сум видатків на обслуговування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у 2013 році, враховуючи оплату праці апарату суду та суддів (з урахуванням сум єдиного внеску, які нараховувались на заробітну плату), оплату комунальних послуг, ремонту будівель та інших господарських витрат (а.с.4).

Відповідач 14.03.2014 направив на адресу позивача відповідь на запит, в якій на перші три питання надав відповідь в повному обсязі. Стосовно п. 4 запиту щодо інформації про кількість касаційних скарг у цивільних справах, за якими Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановлено ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, у зв'язку із ненаданням завірених копій судових рішень, які оскаржуються, відповідач зазначив, що у статистичній звітності Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не відображається ця інформація, тому у задоволенні цієї частини запиту відмовлено. Стосовно п. 5 запиту відповідач відмовив у задоволенні цього пункту запиту, оскільки відповідно до підпункту 4.5 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженого наказом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 20.08.2013 № 41/0/14-13, інформація щодо суми видатків на обслуговування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у 2013 році є відомостями, що містяться у внутрівідомчій службовій кореспонденції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які пов'язані з розробкою напрямів діяльності Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ або процесом прийняття рішень, що передують публічному обговоренню та належить до службової інформації.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2014 року, позов задоволено частково: визнано протиправною відмову Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.01.2014р. №53/0/29-14 в частині ненадання публічної інформації щодо суми видатків на обслуговування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у 2013 році; в решті позову відмовлено.

29 січня 2015 року ухвалою Вищого адміністративного суду України, касаційну скаргу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відхилено, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 травня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2014 року залишено без змін.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач вимагаючи стягнути з відповідача моральну шкоду жодним чином не обґрунтовує, яких саме він зазнав сильних душевних страждань в наслідок отримання із запізненням публічної інформації, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та взагалі нічим не підтверджує існування наявності такої шкоди. Тобто, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачем заподіяно шкоду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За змістом ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, позивачем у позовній заяві не наведено обставин в обґрунтування позову, а також не надано доказів у підтвердження факту завдання йому моральної шкоди, отримання ним душевних страждань, наявність хвилювань, чи іншого впливу на його здоров'я, внаслідок неповідомлення йому в 2013 році відповідачем відомостей про видатки на його утримання. Не доведено також позивачем прямий причинний зв'язок між тим, що відповідь на його запит була надана частково та перебуванням його внаслідок такої бездіяльності відповідача в стані підвищеного душевного хвилювання.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди з ВССУ.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що судові рішення, якими встановлено бездіяльність відповідача доводять факт спричинення йому моральної шкоди є безпідставними.

Зміст рішень судів не свідчить про те, що суди встановили факт душевних страждань позивача внаслідок бездіяльності відповідача.

Позивач ні до суду першої інстанції ні до апеляційного суду , доказів на підтвердження спричинення йому душевних страждань, внаслідок отримання неповної та не своєчасної відповіді на його запит не надав. В апеляційній скарзі не міститься посилання на докази, які не віро були досліджені судом та з яких би суд мав можливість встановити обставини, наявності у позивача душевних страждань, саме внаслідок бездіяльності відповідача.

Посилання в скарзі на порушення процесуальних норм, - невчасне отримання повістки, ухвали про відкриття провадження, невчасне надсилання позивачу повного тексту судового рішення на правильність ухваленого рішення жодним чином не впливають.

Доводи скарги з приводу не вирішення відводу позивача спростовуються ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 04.06.2015 року , якою було вирішено питання щодо відводу судді, яка була направлена на адресу сторін.

Доводи скарги про те, що відмова суду є неправомірною через можливий вплив ВССУ на суддю є недоведеними.

Суд при винесенні рішення правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: