У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 червня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 4 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він перебуває з відповідачем у трудових відносинах з 29 грудня 2012 року. З вересня 2014 року відповідач не сплачує належну до виплати заробітну плату, тим самим порушує обов'язок щодо регулярності та своєчасності виплати йому заробітної плати. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути з ПАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» заборгованість по заробітній платі станом на 31 травня 2015 року включно у розмірі 44 989,56 грн та моральну шкоду.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 4 листопада 2015 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ПАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі станом на 3 грудня 2014 року18 646,32 грн та у відшкодування моральної шкоди 1 000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2016 року заочне рішенням Печерського районного суду м. Києва від 4 листопада 2015 року змінено в частині розміру суми заборгованості по заробітній платі, що підлягає стягненню з ПАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» на користь ОСОБА_3 та зменшено зазначену суму з

18 646,32 грн до 13 551,60 грн.

В іншій частині заочне рішення залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Крім цього, ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, звернувся з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.

Враховуючи те, що підстави пропущення строку на касаційне оскарження судових рішень є поважними, зазначене клопотання підлягає задоволенню, а процесуальний строк - поновленню.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру суми заборгованості по заробітній платі, та залишаючи без змін в іншій частині рішення, обґрунтовано виходив із наступного.

Заявляючи вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, позивач посилався на наявність у нього виданої відповідачем 3 грудня 2014 року довідки, в якій сума заборгованості за весь період до цієї дати становить

18 646,32 грн. Проте суд першої інстанції враховуючи як доказ наявності заборгованості довідку від 3 грудня 2014 року не врахував, що у цій довідці не зазначено період, за який вказано таку заборгованість. Крім того, не звернув уваги на те, що довідка підписана особою, яка не мала належних повноважень на її видачу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважав доведеним факт нарахування ОСОБА_3 заробітної плати за період травня-вересня 2014 року в сумі 13 551,60 грн. та обґрунтовано змінив рішення суду першої інстанції в частині розміру суми заборгованості по заробітній платі.

Разом із тим суд апеляційної інстанції обґрунтовано погодився із висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період з грудня 2014 року по травень

2015 року (включно), виходячи з наступного.

Суди вірно зазначали, що відповідно до укладеного між сторонами контракту, яким визначені умови матеріального забезпечення ОСОБА_3 як керівника відділу, відсутності доказів на підтвердження виконання ОСОБА_3 визначених контрактом робіт за період грудня 2014 року по лютий 2015 року, а також враховуючи, що 27 лютого 2015 року його було звільненено з роботи, відсутні підстави для стягнення з відповідача заробітної плати за період з грудня 2014 року по травень 2015 року (включно) у розрахованому позивачем розмірі.

Доводи, на які посилається заявник у своїй касаційній скарзі, висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від

4 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 23 березня

2016 року і доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, строк на касаційне оскарження заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 4 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2016 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від

4 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 23 березня

2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна