22-ц/775/646/2016(м)
Категорія 59 Головуючий у 1-й інстанції Копилова Л.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

20 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого - Ткаченко Т.Б.,

суддів - Мальцевої Є.Є., Лісового О.О.,

секретар - Зливка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання дій незаконними за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 червня 2016 року,

Встановила:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_3, в обґрунтування якого посилався на те, що ним був укладений договір іпотеки від 15 грудня 2008 року зі змінами від 11 березня 2009 року і 02 квітня 2010 року про передачу в іпотеку квартири, який зареєстрований в Державному реєстрі іпотек під № 8215. 19 травня 2012 року нотаріусом ОСОБА_3 були здійснені відносно договору іпотеки від 15 грудня 2008 року записи в Державному реєстрі іпотек щодо припинення записів про передачу в іпотеку квартири на підставі заяв і повідомлень.

Просив: 1. визнати незаконними дії нотаріуса ОСОБА_3, повязаних зі складанням 19 травня 2012 року заяви № 488 за договором іпотеки від 15 грудня 2008 року, реєстровий номер 8215, та розірванням цього договору, у звязку з тим, що: у нотаріуса ОСОБА_3 не було законних підстав для розірвання договору іпотеки від 15 грудня 2008 року, який складався та реєструвався іншим нотаріусом, який працював в цей день; без встановлення особи ОСОБА_2 внаслідок відсутності у нього паспорту під час складання заяви № 488; без встановлення волевиявлення ОСОБА_2 при складанні цієї заяви. 2. Визнати недійсною Заяву № 488 від 19 травня 2012 року за договором іпотеки від 15 грудня 2008 року, реєстровий номер 8215.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 червня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання дій незаконними, в звязку з тим, що заява не підлягає розгляду в суді у порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з даною ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність судового рішення, порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувану ухвалу від 22 червня 2016 року та направити матеріали позову до суду першої інстанції для розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи (а.с.13-15). Від приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу надійшло клопотання про розгляд справи без її участі (а.с. 17, 32)

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача, який просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду скасувати, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з таких підстав.

Відповідно до положень ч.3 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд виходив з того, що позивач звертається до ОСОБА_3 як до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу, а не як до приватної особи. Приватний нотаріус виконує, крім іншого, функції державного реєстратора, тобто надає публічні послуги. За таких обставин суддя дійшла висновку, що між сторонами виник спір з публічно-правових підстав, тобто є публічно-правовим. У звязку з чим дана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а має бути подана в порядку адміністративного судочинства шляхом оскарження дій нотаріуса та зобовязання вчинити певні дії.

З такими висновками колегія суддів погодитись повністю не може з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1. захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; 3. інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Як розяснено в п.3 постанови № 3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ від 01 березня 2013 року, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України(стаття 17; далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Згідно з п.1 ч.2 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.

Тлумачення поняття «субєкт владних повноважень» надано у п.7 ч.1 ст.3 КАС України, де зазначено, що субєкт владних повноважень орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший субєкт при здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Система нотаріату не входить до системи органів виконавчої влади. Проте вважати діяльність нотаріуса як таку, у межах якої здійснюються владні управлінські функції, не можна.

Результатом нотаріальної діяльності є нотаріальний акт як різновид правозастосовного юрисдикційного акта, що офіційно підтверджує вже обєктивно існуючи факти, права та обовязки, які субєкти права покладають на себе за своїм бажанням.

У зв'язку з прийняттям Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (Закон № 1952-IV) державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Відповідно до ст. 9 Закону № 1952-IV у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт.

Відповідно до п.8 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 9 цього Закону державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус.

Повноваження державного реєстратора, передбачені цим Законом, з видачі та прийому документів можуть виконувати посадові особи органів місцевого самоврядування, адміністратори центрів надання адміністративних послуг, нотаріуси.

Відповідно до частини другої статті 30 цього Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації.

Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Отже, держава в цій частині делегує нотаріусам владні повноваження. Тому при розгляді позовів щодо оскарження дій або бездіяльності нотаріуса як державного реєстратора прав на нерухоме майно слід ураховувати, що це справи адміністративної юрисдикції згідно з п. 8 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів».

Як вбачається із заяви ОСОБА_2 від 19 травня 2012 року, справжність підпису якого посвідчено приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_3 за реєстровим номером 488, позивач цією заявою стверджував, що ОСОБА_4 здійснила повний розрахунок з ним згідно договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_5 15.12.2008 року за реєстром № 8215 ( а.с. 48).

Ознайомившись із змістом позовних вимог, визначених у позовній заяві позивачем, вбачається, що він, крім іншого, просив визнати незаконними дії нотаріуса щодо здійснення нотаріальних дій по складанню зазначеної заяви та визнати її недійсною, під час складання якої нотаріус не діяла як державний реєстратор, який наділений владними повноваженнями.

А від так, суд дійшов помилкового висновку, що спір в цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки ухвала суду постановлена у порушення норм процесуального законодавства, вона підлягає скасуванню з направленням матеріалів позовної заяви до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.307, 312 ЦПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 червня 2016 року скасувати, позовну заяву з доданими до неї матеріалами повернути до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі у встановленому законом порядку.

Ухвала суду набирає законної сили після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді: Є.Є.Мальцева

ОСОБА_6