АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6727/16 Справа № 205/3262/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Нижний А. В. Доповідач - Глущенко Н.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна О.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, який діє в своїх та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради, про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.07.2016 року та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушенням норм матеріального права / а. с. 36-38 /.

Зазначеним рішенням суду від 14.07.2016 року ОСОБА_2 відмовлено в його позовних вимогах до ОСОБА_3, який діє в своїх та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення / а.с.31-32 /.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2, на підставі договору дарування від 11.09.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Поповою І.В., - належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 / а.с.4 /. У вказаній квартирі позивач не зареєстрований. Згідно копії паспорту, що міститься у матеріалах справи, місцем реєстрації ОСОБА_2 значиться АДРЕСА_2 / а.с.9 /.

Згідно довідки від 25.05.2016 року, виданої ОК «ЖБК №202» та акту від 16.04.2016 року, з серпня 2009 року у спірній квартирі без реєстрації проживають син позивача - відповідач ОСОБА_3 з дитиною ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, а у подальшому до квартири вселилась і співмешканка сина позивача - ОСОБА_6 / а. с. 5, 15 /.

Факт відсутності реєстрації онука позивача - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у спірній квартирі, зокрема, підтверджується листом Відділу адресно-довідкової роботи управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ГУ ДМС України № 2193/4 від 08.07.2016 року, направленим на запит суду першої інстанції /а.с.30/.

Позивачем не заперечується, а тому, відповідно до норм ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню, що ОСОБА_2 добровільно дозволив сину з онуком вселитись у спірну квартиру. У подальшому, між сторонами виникли неприязні стосунки з приводу користування квартирою, добровільно виселитись відповідач з дитиною та співмешканкою не бажають, що було підставою для звернення позивача до суду.

Виходячи з доказів по справі та пояснень позивача, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, в силу норм ст.ст. 109, 150, 156 ЖК Української РСР та ст.ст. 383, 405 ЦК України, не підлягають задоволенню / т.1 а. с. 63-66 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обв'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самого позивача.

Як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду справи, ОСОБА_2 підтвердив, що він добровільно дозволив своєму синові з онуком проживати у належній йому на праві власності квартирі АДРЕСА_1, а тому ОСОБА_3 з дитиною ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, правомірно вселились у вказане житлове приміщення та набули право користування ним.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення відповідає обставинам справи, узгоджується з нормами матеріального права, які правильно застосовані судом першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування норм матеріального права є безпідставними та такими, що зводяться до особистого тлумачення позивачем норм закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону, оскільки ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: