Номер провадження: 22-ц/785/1987/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Комаровська Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого Комаровської Н.В.,

Суддів Гончаренко В.М., Короткова В.Д.,

З участю секретаря Ярахмедова Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Інфокс» з участю третьої особи ДП Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів» про визнання укладеним договору та забов*язання поставити на облік квартирний засіб обліку води за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 10.12.2015р.,-

в с т а н о в и л а :

06.05.2015р. ОСОБА_2 звернулась з позовом до ТОВ «Інфокс» та просила визнати укладеним між нею та відповідачем договір про користування водою, розроблений за Типовим договором , та поставити на облік квартирний засіб обліку води.

В обгрунтування своїх вимог ОСОБА_2 посилалась на те,що вона є власницею квартири №49 по пров. 2-му Басейному, 5 в м. Одесі. ОСОБА_3 будинок знаходиться на балансі ДП Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів», тому позивач рахунки оплачувала заводу,якому постачалась вода відповідачем.

Після приватизації квартири вона звернулась до відповідача з заявою про укладення договору. Однак листом від 19.12.2014 р. філія «Інфоксводоканал» відмовила в укладенні відповідного договору,чим порушило її права як споживача.

Представник ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав, посилаючись на те,що будинок №5 по пров. 2-му Басейному в м. Одесі знаходиться на балансі ДП Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів», з яким і укладені відповідні договори .

Представник ДП Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів» вважав обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_2

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 10.12.2015р. в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить про скасування рішення та ухвалення нового рішення про задоволення її позову,мотивуючи тим,що суд порушив норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,доводи апеляційної скарги,розглянувши матеріали справи,перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та заявлених вимог,колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

При розгляді справи встановлено,що ОСОБА_2 є власницею частини квартири №49 по пров. 2-му Басейному, 5 в м. Одесі. Власником іншої частини квартири є ОСОБА_2,що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло ( а.с.21).

ОСОБА_3 будинок знаходиться на балансі ДП Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів».

22.04.2004р. між ТОВ «Інфокс» та Одеським заводом будівельних матеріалів був укладений договір на послуги водопостачання та водовідведення строком до 22.04.2009р. та продовжений до 22.04.2014р. ( а.с. 73).

Докази в підтвердження дії вказаного договору або укладення іншого договору між сторонами в матеріалах справи відсутні.

Листом від 19.12.2014 р. філія «Інфоксводоканал» відмовила позивачу в укладенні відповідного договору.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

ОСОБА_3 є нормативним актом спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Статтею 4 Закону передбачено, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Статті 3,6, 203, 626, 627 ЦК України визначають загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов*язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статті 6, 627 ЦК України визначають, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов*язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (далі - Постанова № 630).

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Постанови № 630 убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов*язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов*язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12-15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК України), можна дійти висновку про те, що в разі невизнання споживачем права виробника, (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 року № 6-110цс12, і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Виходячи в наведеного,судова колегія вважає,що позов ОСОБА_2 є обґрунтованим і таким,що підлягає задоволенню.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення з ухваленням нового рішення є неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права,а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Оскільки суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального законодавства,рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_2

Керуючись ст.ст.307 ч.1 п.2,309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України,колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовільнити.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 10.12.2015р. скасувати

Позов ОСОБА_2 задовільнити.

Визнати укладеним між ОСОБА_2 та ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення на умовах,передбачених Типовим договором про надання послуг з централізованого опалення,постачання холодної та гарячої води і водовідведення,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005р.

Забов*язати ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» поставити на облік засіб обліку води в квартирі 49 по 2му Басейному провулку,5 м.Одеси.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Н.В.Комаровська

Судді: В.М.Гончаренко

ОСОБА_4