У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 28 вересня 2016року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М., Попович О.В., Писаної Т.О., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2016 року, в с т а н о в и л а: У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 22 липня 2009 року між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»; банк) та ОСОБА_9 укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредито, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору утворилась заборгованість у розмірі 13 663 гривні 40 копійок. 22 березня 2014 року ОСОБА_9 помер. 08 серпня 2014 року банком направлено до Першої нікопольської державної нотаріальної контори претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України з метою встановлення кола спадкоємців померлого. За інформацією Другої нікопольської державної нотаріальної контори від 08 жовтня 2014 року після смерті ОСОБА_9 в установлений законом строк із заявами про прийняття чи відмову від спадщини за законом ніхто не звертався. Спадкова справа заведена на підставі претензії ПАТ КБ «ПриватБанк». Посилаючись на те, що відповідачі на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України фактично прийняли спадщину, оскільки постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини, у зв'язку з чим 28 жовтня 2014 року на їх адресу направлено листи-претензії з вимогою про сплату заборгованості, однак до теперішнього часу вимоги кредитора не задоволено, позивач просив суд стягнути вказану суму боргу з відповідачів у солідарному порядку. Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено. У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норма матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що матеріали справи не містять відомостей про погодження відповідачів із пропозицією банку щодо погашення заборгованості за кредитним договором, а тому дійшов висновку, що останні відмовились від сплати одноразового платежу, що відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідачів заборгованості спадкодавця. Крім того, вважав, що звернення кредитора спадкодавця з позовом до спадкоємців про стягнення заборгованості за кредитним договором не є належним способом захисту порушеного права кредитора, оскільки відносини між кредитором і боржником припинилися у зв'язку із смертю останнього, а відповідачі не є сторонами кредитного договору, а тому спірні правовідносини не регулюються нормами закону, які передбачають загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов'язань. Проте з такими висновками судів у повній мірі погодитись не можна. Статтями 213, 214, 316 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судами встановлено, що 22 липня 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_9 укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З підстав неналежного виконання позичальником умов договору утворилась заборгованість. 22 березня 2014 року ОСОБА_9 помер. 28 жовтня 2014 року на адресу відповідачів у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України направлено листи-претензії з вимогою про сплату заборгованості. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статті 1216, 1218 ЦК України передбачають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Статтею 1281 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. ст. 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Недотримання кредитором передбачених ст. 1281 ЦК України строків пред'явлення вимог (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року (справа № 6-33цс15). Виходячи з наведеного, при вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов'язані із з'ясуванням вартості отриманого останніми майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред'явлення вимоги до спадкоємців боржника. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, за інформацією Другої нікопольської державної нотаріальної контори від 08 жовтня 2014 року після смерті ОСОБА_9 в установлений законом строк із заявами про прийняття чи відмову від спадщини за законом ніхто не звертався. Спадкова справа заведена на підставі претензії ПАТ КБ «ПриватБанк», а тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову у зв'язку з обранням позивачем неналежного способу захисту порушеного права є помилковим. Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги та помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. При новому розгляді суду слід навести мотиви та висновки залежно від встановлення наявності або відсутності фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, і ухвалити у справі законне та обґрунтоване рішення. Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити. Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня Л.М. Мазур О.В. Попович Т.О. Писана О