АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/1159/16. Суддя-доповідач : - ОСОБА_2
Категорія: спадкові.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 березня 2016 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - ОСОБА_2,

суддів: - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

за участю секретаря: - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа: Шоста Харківська державна нотаріальна контора - про встановлення факту проживання однією сімєю із спадкодавцем, визнання факту прийняття спадщини, визнання позивача спадкоємцем четвертої черги, визнання відповідача спадкоємцем пятої черги та усунення від спадщини,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_6, ОСОБА_8 діюча в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулись в суд із вказаним позовом.

Досягши повноліття на час розгляду справи ОСОБА_6 позов підтримав.

В обґрунтування позову зазначав, що його дід та баба мешкають в квартирі АДРЕСА_1 в. Харкові, де після свого народження він також мешкав разом зі своєю матірю ОСОБА_8

В квартирі АДРЕСА_2 мешкала ОСОБА_9 зі своєю матірю ОСОБА_10

ОСОБА_9 є його родичкою по крові, оскільки його прадід ОСОБА_11 фактично є рідним батьком останньої.

У 2004 році ОСОБА_10 померла, після чого її донька ОСОБА_9 запропонувала його матері ОСОБА_8 переїхати з ним до квартири АДРЕСА_2 щоб мешкати однією родиною, оскільки інших родичів вона не мала, а мати та він потребували поліпшення житлових умов, так як в квартирі №2 вказаного будинку мешкав його дядько з родиною.

З весни 2004 року він та його мати ОСОБА_8 стали проживали разом з ОСОБА_9 в належній їй квартирі АДРЕСА_2, разом вели спільне господарство, мали єдиний бюджет, спільний побут, користувалися речами один одного, меблями, посудом, які там знаходились, доглядали і прибирали квартиру, частково робили ремонт, спільно сплачували за комунальні послуги, придбавали речі та майно для сумісного користування, мали спільне дозвілля, несли спільні витрати, тобто жили однією родиною.

24 лютого 2012 року ОСОБА_9 померла.

Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_2.

Після смерті ОСОБА_9 він та його мати ОСОБА_8 продовжують проживати в квартирі померлої у звязку з чим вважав, що він фактично прийняв спадщину, вступивши в управління та володіння майном двоюрідної баби ОСОБА_9

Похованням ОСОБА_9 займалась його мати ОСОБА_8 за власні кошти, оскільки він навчався та знаходився на її утриманні.

За життя ОСОБА_9 неодноразово виявляла бажання залишити спірну квартиру йому у спадок. Незадовго до своєї смерті ОСОБА_9 вирішила зробити подарунок і на його день народження 18 лютого 2012 року у присутності родичів та друзів склала письмову довіреність із зазначенням свого волевиявлення щодо передачі йому у власність свого житла.

Після смерті ОСОБА_9 він та його мати мешкають у спірній квартирі, змінили вікна та двері, сплачують за комунальні послуги, але з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 до нотаріальної контори не звертались, оскільки вважали, що фактично прийняли спадщину.

Влітку 2014 року відповідач ОСОБА_7, який вважає себе спадкоємцем другої черги за правом представлення як племінник померлої ОСОБА_9,став вимагати від них звільнити квартиру.

ОСОБА_7 та його померлий батько ОСОБА_12, якого він представляє як спадкоємця другої черги, завжди знали про можливе існування родичів по лінії діда, але жодних дій щодо пошуку родичів не вчинили. Після смерті ОСОБА_9 спадкоємець ОСОБА_7 зібрав необхідні документи для підтвердження родинних стосунків з єдиною метою отримати спадщину.

Відповідач ОСОБА_7 та його батько ОСОБА_12 все своє життя ухилялися від надання ОСОБА_9 допомоги по її утриманні, не підтримували з нею жодних родинних стосунків, між ними та ОСОБА_9 були відсутні звязки характерні для сімейних відносин. При цьому, ОСОБА_9 потребувала сторонньої допомоги, оскільки була похилого віку, тяжко хворіла і померла від гострого розладу кровообігу, коронарокардіосклерозу, атеросклеротичної хвороби серця і за життя необхідну допомогу отримувала тільки від нього та його матері.

У звязку з цим, ОСОБА_7 повинен бути усунений від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_9

Він разом зі спадкодавцем ОСОБА_9 вважали себе онуком та бабою, були однією сімю, проживали разом близько 10 років, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки.

Встановлення факту приживання однією сімєю зі спадкодавцем більше пяти років до часу відкриття спадщини, має для нього юридичне значення, оскільки надасть йому право як спадкоємцю четвертої черги оформити свої спадкові права після смерті родички ОСОБА_9

Посилаючись на вказані обставини та ст. 256 ЦПК України, ст. ст. 1223, 1224, 1258, 1264, 1266, 1268 ЦК України, ОСОБА_6 просив суд визнати факт проживання його ОСОБА_6 зі спадкодавцем ОСОБА_9 однією сімєю з 2004 року по день її смерті 24 лютого 2012 року; визнати встановленим факт прийняття спадщини ним після смерті ОСОБА_9 та визнати його спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_9, померлої 24 лютого 2012 року; визнати ОСОБА_7 спадкоємцем пятої черги за законом після смерті ОСОБА_9, померлої 24 лютого 2012 року; усунути ОСОБА_7 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, померлої 24 лютого 2012 року

Відповідач ОСОБА_7 позов не визнав.

При цьому посилався на те, що ОСОБА_8 та її син ОСОБА_6 не знаходились у родинних відносинах з ОСОБА_9 Після смерті останньої ОСОБА_8 зі своїм сином скориставшись знайомством з померлою самовільно вселись в спірну квартиру, змінили замки.

Вважав, що місцем проживання неповнолітньої особи є місце проживання його батьків. ОСОБА_8 не зареєстрована у спірній квартирі, а рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 3 грудня 2012 року їй відмовлено у задоволенні позову про встановлення факту проживання однією сімю з ОСОБА_9 та визнання права користування житловою площею квартири.

Представник Шостої Харківської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився.

Згідно заяви поданої до суду, просив розглянути справу за його відсутності.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційний скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив недоведеності позовних вимог.

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1264, ч. 1 ст. 1265 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. У пяту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

Згідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9 проживала та була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2, яка належала їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 16 березня 1998 року за р. №7-98-117687 та на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 5 вересня 2005 року (а. с.17-20 том №1).

24 лютого 2012 року ОСОБА_9 померла (а. с.21 том №1).

Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_2.

Після смерті ОСОБА_9 спадкоємці за законом та заповітом в шестимісячний строк з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звернулись.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 5 березня 2014 року, залишеним без ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29 квітня 2014 року задоволено позов ОСОБА_7 до Харківської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та визначено ОСОБА_7 додатковий трьохмісячний строк, з дня набрання даним рішенням чинності, для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті його тітки ОСОБА_9 (а .с. 79-85, 173-175 том №1).

У звязку з цим, 24 червня 2014 року Шостою Харківською держаною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №370/2014 після смерті ОСОБА_9, померлою 24 лютого 2012 року (а. с. 99, 100 том №1).

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 3 грудня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 31 січня 2013 року, ОСОБА_8 відмолено у задоволенні позову до Харківської міської ради, треті особи: Управління служб у справах дітей Харківської міської ради, КП «Жилкомсервіс» про встановлення факту, що вона і померла ОСОБА_9 проживали однією сімєю в квартирі АДРЕСА_2 та визнанні за ОСОБА_8, її неповнолітнім сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, права користування квартирою №5 будинку №71 по проспекту Косіора в м. Харкові (а. с. 69-73,166-168 том №1).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_8, суд виходив з того, що вона та її неповнолітній син ОСОБА_6 зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_3, яка належить на праві власності ОСОБА_8, а також ОСОБА_8 та її неповнолітній син ОСОБА_6 є співвласниками квартири АДРЕСА_3. ОСОБА_8 проявляла турботу про померлу ОСОБА_9, допомагала їй у звязку з її похилим віком, однак це не свідчило про факт постійного проживання ОСОБА_8 та її неповнолітнього сина ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_2, яка належала на праві власності ОСОБА_9

Вказані обставини стверджуються довідкою Управління праці та соціального захисту населення в Комінтернівському районі м. Харкова №1982 від 27 травня 2014 року, згідно з якою ОСОБА_8 отримувала державну допомогу на неповнолітню дитину як одинока матір за місцем їх реєстрації, копією свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 5 березня 1998 року за р. №7-98-117685 на імя ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_8, ОСОБА_6 ( а. с. 34-35, 155 том №1).

Крім того, судовим розглядом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 3 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 5 вересня 2013 року, ОСОБА_8 відмолено у задоволенні позову до Харківської міської ради, третя особа: Четверта Харківська державна нотаріальна контора про визнання її спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_9, померлої 24 лютого 2012 року, визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9Л.(а. с. 74-78, 169-172 том №1).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_8, суд виходив з того, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 3 грудня 2012 року ОСОБА_8 та її неповнолітньому сину ОСОБА_6 відмовлено у встановленні факту проживання однією сімєю з померлою ОСОБА_9 в квартирі АДРЕСА_2, а тому підстави для визнання ОСОБА_8 спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_9 та визначення їй додаткового строку на прийняття спадщини відсутні.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позивач ОСОБА_6 на підтвердження своїх вимог про встановлення факту проживання однією сімєю з померлою ОСОБА_9 посилався на те, що він та ОСОБА_9 вважали себе онуком та бабусею, були однією сімєю, проживали разом близько 10 років, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, що підтверджується квитанціями про сплату за комунальні послуги за 2004 - 2014 роки, де в графі платник стоїть підпис та прізвище його матері ОСОБА_8, квитанціями про оплату за медичні препарати та медичними довідками про призначення цих препаратів ОСОБА_9, листом ДП «ДВ інституту машинобудування ім. А.М. Підгорного Національної академії наук України» №10 від 30 січня 2012 року про готовність виконання заказу щодо виготовлення металевої огорожі, виданої ОСОБА_8 з вказівкою адреси: АДРЕСА_4 будинок №71, листом від 18 жовтня 2012 року з Харківської ОСОБА_15 ступенів №70 Харківської міської ради Харківської області з інформацією щодо його навчання з 2002 року по 2012 рік в зазначеній школі та підтвердженням факту відвідування класним керівником за місцем мешкання його матері ОСОБА_8 за адресою: м. Харків, АДРЕСА_5 будинок №71, фотокартками, зробленими за час спільного проживання в спірній квартирі з померлою.

Надані до суду ОСОБА_6 докази були предметом розгляду попередніх судів та не свідчать про те, що він та ОСОБА_9 проживали однією сімєю і мали взаємні права та обовязки.

Допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 спростовували факт сумісного проживання однією сімєю ОСОБА_6 та ОСОБА_9, при цьому не заперечуючи наявність відносин за якими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 мали дружні стосунки і іноді ОСОБА_8 та її син ОСОБА_6 ночували в квартирі ОСОБА_9

За таких обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про недоведеність ОСОБА_6 в суді своїх позовних вимог та обґрунтовано відмови йому у задоволенні позову про встановлення факту проживання його однією сімєю із спадкодавцем ОСОБА_9, визнання факту прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_9, визнання його спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_9, визнання ОСОБА_7 спадкоємцем пятої черги після смерті ОСОБА_9 та усунення останнього від спадщини.

Вирішуючи спір, суд зясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, дав їм належну оцінку та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що відповідач ОСОБА_7 не є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_9, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 5 березня 2014 року, залишеним без ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29 квітня 2014 року, задоволено позов ОСОБА_7 до Харківської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та визначено ОСОБА_7 додатковий трьохмісячний строк, з дня набрання даним рішенням чинності, для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті його тітки ОСОБА_9

Вказане рішення суду набрало чинності та не оскаржене ОСОБА_6 у встановленому законом порядку.

Не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів і доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що судом першої інстанції не були допитані свідки ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, які у своїх письмових показах підтверджували факт проживання його, його матері ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у квартирі померлої, оскільки ОСОБА_6 та його представники не заявляли клопотання про їх допит.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 не міститься клопотання щодо допиту вказаних свідків в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Не завялене таке клопотання представниками ОСОБА_6 - ОСОБА_8, ОСОБА_24, і в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_6, не є суттєвими та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: