У х в а л а

іменем україни

01 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

АмелінаВ.І., Остапчука Д.О., ПоповичО.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_9, Котелевська селищна рада Полтавської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 26 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що йому на підставі рішення виконавчого комітету Котелевської селищної ради Полтавської області від 28 січня

2014 року № 14 передано у власність земельну ділянку площею 0, 3125 га на території Котелевської селищної ради по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і ведення особистого підсобного господарства. Власниками суміжної земельної ділянки є відповідачі, які на межі належних сторонам земельних ділянок побудували споруду для зберігання сіна. Вказана споруда побудована з порушеннями вимог, передбачених ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселень», з даху спірної споруди стічні води стікають на його земельну ділянку, чим пошкоджують дерева та рослини. Посилаючись на наведене та на те, що його звернення відносно добровільного усунення перешкод, що чиняться йому, залишилися поза увагою, просив суд, із урахуванням уточнених позовних вимог, зобов'язати ОСОБА_5 перенести, з урахуванням вимог п. 3.25 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселень», споруду (сінник), яка знаходиться на території його домоволодіння між земельними ділянками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 на відстань не менше 1, 0 м від земельної ділянки ОСОБА_4

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області

від 16 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 26 січня 2016 року, позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 перенести, із урахуванням п. 3.25 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселень», споруду (сінник), яка належить відповідачам і знаходиться на території його домоволодіння між земельними ділянками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 на відстань не менше 1, 0 м від земельної ділянки ОСОБА_4

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 391 ЦК Українипередбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок, зокрема, зобов'язані: забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно зі ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Статтею 152 ЗК Українипередбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Висновком судової земельно-технічної експертизи від 30 жовтня

2015 року № 658 встановлено, що під час будівництва спірної споруди (сінника) відповідачами не були дотримані будівельні норми

п. 3.25 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселень».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, врахувавши наведене, обґрунтовано виходив із доведеності позовних вимог, при цьому правильно зазначив, що спірна споруда є тимчасовою, переміщення якої можливе без її знецінення та зміни цільового призначення.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судами правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Котелевського районного суду Полтавської області

від 16 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області

від 26 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Амелін Д.О. Остапчук О.В. Попович