Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Шаховніної М. О.,

при секретарі - Якимович К. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу.

Свої вимоги заявники обґрунтовують тим, що 15 жовтня 1993 року між ними був укладений шлюб. Від шлюбу вони мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказали, що між ними досягнуто згоди, що син після розірвання шлюбу буде проживати з матір'ю - ОСОБА_2, а батько - ОСОБА_1, відповідно до укладеного договору між батьками про сплату аліментів на утримання дитини, участь у вихованні та додаткових витратах на дитину, буде брати участь у вихованні сина, сплачувати аліменти.

Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливими, пільного господарства не ведуть, просили розірвати шлюб.

У судовому засіданні заявники вимоги заяви підтримали у повному обсязі та просили розірвати шлюб.

Суд, заслухавши пояснення заявників, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 15 жовтня 1993 року між заявниками було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб від 15 жовтня 1993 року, актовий запис № 1267 (а.с. 8).

Від шлюбу заявники мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 9).

15 червня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини, участь у вихованні та додаткових витратах на дитину, посвідчений державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори, в якому сторони визначили місце проживання дитини з матір`ю та участь батька у вихованні та утриманні сина (а.с. 10).

Спору про поділ майна між заявниками немає.

Частина друга ст. 104 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно зі ст.109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

За приписами ст.234 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно роз'яснень, які викладені у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбі, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім"ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з"ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Враховуючи, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини і чоловіка, між ними втрачено взаєморозуміння та почуття любові, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права подружжя, а також їх дитини, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дитини, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між заявниками існує формально і може бути розірваним.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 104, 105, 109, 111, 113 СК України, ст.ст. 3, 11, 57, 60, 169, 212-215, 234 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зазначеною у свідоцтві про шлюб як ОСОБА_2, зареєстрований 15 жовтня 1993 року Відділом запису актів громадянського стану Шевченківського району м. Києва, актовий запис № 1267 розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_2 залишити без змін «ОСОБА_2».

Рішення суду після набрання ним законної сили направити до Відділу реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції м. Києва для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб, відповідно до вимог ст. 115 СК України.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання через Подільський районний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М. О. Шаховніна