Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О.,

ПоповичО.В., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 21 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що за розпискою від 22 вересня 2009 року він передав у позику відповідача 103 000 грн, що еквівалентно 12 000 доларів США, зі строком повернення 22 жовтня 2009 року, а за розпискою від 30 листопада 2009 року додатково передав у позику 56 000 грн, що еквівалентно 7 000 доларів США, на строк до 08 грудня 2009 року.

Посилаючись на часткове повернення коштів у 2012 році та невиконання позикового зобов'язання в іншій частині, ОСОБА_3 просив стягнути на його користь із ОСОБА_4 заборгованість за договором позики у розмірі 377 395 грн (еквівалент 19 000 доларів США на дату останніх уточнень позову з вирахуванням сплачених сум).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08 червня 2015 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у розмірі 377 395 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 21 липня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову у позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного судута залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

У справі встановлено, що за розпискою від 22 вересня 2009 року ОСОБА_3 передав у позику ОСОБА_4 103 000 грн, що еквівалентно 12 000 доларів США, зі строком повернення 22 жовтня 2009 року, а за розпискою від 30 листопада 2009 року додатково передав у позику 56 000 грн, що еквівалентно 7 000 доларів США, на строк до 08 грудня 2009 року (а. с. 72).

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідач у справі заявив про сплив позовної давності за вимогами ОСОБА_3 та застосування наслідків спливу строків давності.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Спеціальної позовної давності спірні правовідносини не передбачають.

На підставі ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позивач доводив обставини переривання строку позовної давності за його вимогами на підставі ч. 1 ст. 264 ЦК України, посилаючись на те, що в грудні 2011 року позичальник повернув 600 доларів США, а в грудні 2012 року - 5 000 грн, що підтверджують покази свідків.

Апеляційний суд відхилив покази свідків як неналежні докази на підтвердження обставин одержання грошей позикодавцем від позичальника, із чим погоджується колегія суддів.

У ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Зміст наведених норм у сукупності свідчить про те, що прийняття часткового виконання позикового зобов'язання підлягає документальному оформленню та має підтверджуватися відповідною розпискою позикодавця про одержання часткового погашення боргу за позикою або розпискою про неможливість повернути борговий документ у зв'язку з неповним (частковим) поверненням позики.

ОСОБА_3 відповідних розписок у грудні 2011 року про отримання 600 доларів США та в грудні 2012 року про одержання 5 000 грн не видавав.

Крім того, встановлена ч. 1 ст. 1051 ЦК України заборона підтверджувати те, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, за аналогією закону (ст. 8 ЦК України) вирішує й спірне питання повернення позики.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов правильного висновку про вирішення справи, у якій перебіг позовної давності за ч. 1 ст. 264 ЦК України не перервався та заява відповідача про сплив позовної давності має наслідком відмову у позові.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 21 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

О.В.Попович

В.О. Савченко