АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

01 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В.,Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2

на рішення Дарницького районного суду м.Києва районного суду м.Києва від 14 ве-ресня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Коммунального підприємства Київське міське бюро технічної інвентарізації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, ОСОБА_3,Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації про встановлення факту проживання однією сім'єю,визнання недійсним свідоцтва про права власності ,-

ВСТАНОВИЛА :

У лютому 2016 року позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідачів. Зазначала, що з березня 2005 року вона з ОСОБА_3 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу,а 23.09.2005 року зареєстрували шлюб, від якого мають спільну дитину - доньку ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1.Після отримання відповідачем квартири АДРЕСА_1, вони у 2006 році поселилися в цій квартирі,зробили ремонт,обладнали її вбудованими меблями, які вона замовляла та оплачувала особисто для чого за згодою відповідача брала кредит у банку,зареєструвалися в ній та проживали постійно до розлучення. Посилаючись на те,що з часу поселення у квартиру в якості члена сім'ї,вона набула рівне з ним право на користування квартирою,проте дізналася ,що відповідач приватизував квартиру на себе одного, просила встановити факт проживання з відповідачем однією сімєю з березня 2005 року та визнати недійсним свідоцтво про право власності відповідача на спірну квартиру в 1/2 частині.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 14.09.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі поданій від імені та в інтересах позивачки її представником ОСОБА_1 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі. Представник позивачки посилається на неповноту з'ясування обставин,що мають значення для справи,порушення судом норм матеріального та процесуального права,невірну оцінку поданим позивачкою доказам,помилковість висновків суду. Зазначає,що судом безпідставно не було ураховано тієї обставини,що на час отримання спірної квартири позивач з відповідачем проживали однією сім'єю, разом вселилися у квартиру,завдяки зусиллям та грошовим коштам позивачки ця квартира значно збільшила свою вартість, що на час приватизації та отримання відповідачем свідоцтва про право власності на квартиру сторони зареєстрували шлюб і згоди відповідачу на одноособову приватизацію квартири вона не надавал.

В суді апеляційної інстанції позивач та її представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримали з підстав наведених в ній.

Відповідач та його представник ОСОБА_5., представник Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації просили апеляційну скаргу відхилити.

Представник Коммунального підприємства Київське міське бюро технічної інвентарізації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна в судове засідання не з'явився,повідомлений належним чином ,про що свідчить зворотне поштове відправлення долучене до справи. Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд справи за його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного .

Згідно з вимогами ч. ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України вказано, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя (ч.2 ст.21 СК України).

В розумінні ст.74 СК України встановлення факту спільного проживання має значення для захисту матеріальних інтересів осіб, які спільно проживають.

Звертаючись із даним позовом позивач зазначала,що встановлення факту проживання однією сім'єю з відповідачем без реєстрації шлюбу на час приватизації ним спірної квартири з березня 2005 року , їй необхідно для визнання приватизації недійсною,оскільки таким порушено її законні права та інтереси щодо майна набутого під час спільного проживання сторін однією сім'єю.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд вважав недостатніми надані позивачкою докази для встановлення факту проживання сторін однією сім'єю з березня 2005 року та виходив з того,що приватизація спірної квартири відповідачем відбулася у відповідності до вимог чинного законодавства,на час подання документів на приватизацію ОСОБА_3 був зареєстрований у спірній квартирі один, а відтак вважав,що згода позивачки на приватизацію квартири на нього не була потрібною,спірну квартиру не можна вважати майном спільно набутим сторонами.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується і вважає їх правильними.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.09.2005 року,від якого мають доньку ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час шлюб сторін розірвано.

Спірна квартира АДРЕСА_1 складається з однієї кімнати,площею 46.4 кв.м. , перебуває у будинку комунальної власності і була надана ОСОБА_3 у зв'язку із його відселенням з будинку АДРЕСА_2 на підставі розпорядження КМДА № 1557 від 19.08.2005 року .

На час надання квартири він був один зареєстрований у гуртожитку з якого відселявся та ніколи не перебував на квартирному обліку з позивачкою,квартира надана йому на нього одного.

Після отримання квартири відповідач був зареєстрований в ній один,що підтверджується відповідною довідкою ЖЕК та не оспорюється сторонами.

Згідно з даними паспорта позивачки станом на час отримання відповідачем спірної квартири і до 13.07.2006 року вона була зареєстрованою у кв.АДРЕСА_3.

Доказів на підтвердження тому ,що на час отримання відповідачем спірної квартири і реєстрації в ній позивач зверталася з приводу зняття її з реєстрації за місцем свого постійного проживання та зверталася із заявою про реєстрацію у спірній квартирі та про те,що відповідач надав їй письмову згоду на це, матеріали справи не містять,а у суді апеляційної інстанції позивач підтвердила,що таких дій вона не вчиняла.

Відповідно до ст. 345 ЦК України, фізична особа може набувати право власності шляхом приватизації державного майна.

Відповідно до п.4, 5 ст. 5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» громадянин України має один раз право на приватизацію (отримання у власність) квартири або будинку, в якому він постійно проживає.

Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством.

У силу статей 1, 3, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизаціядержавного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 26.12.2005 року ,виданого на підставі розпорядження Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації № 41389 від 26.12.2005 року ,зареєстрованого у КМБТІ 06.02.2006 року у реєстровій книзі № 44730, зазначена квартира належить на праві власності ОСОБА_3

Розпорядження Дарницької районної адміністрації № 41389 від 26.12.2005 року видане на підставі заяви відповідача та поданих ним передбачених законом документів , воно є чинним та не оскаржувалося.

Позивач зареєстрована у спірній квартирі лише 25.07.2006 року, тобто значно пізніше після приватизації її відповідачем,а до цього часу вона зберігала за собою право на користування квартирою АДРЕСА_3, а відтак вона не могла набути право користування спірною квартирою.

З урахуванням наведеного відсутні підстави вважати ,що спірна квартира є спільним майном сторін та набута ними під час їх спільного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу й що при приватизації спірної квартири були порушені права позивачки. На інші підстави позивач не посилалася та у судовому засіданні не доводила,а відтак суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав вважати свідоцтво про право власності відповідача на квартиру недійсним.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачка не надала беззаперечних доказів на підтвердження факту проживання з відповідачем однією сім'єю, як чоловіка та жінки без шлюбу з березня 2005 року до реєстрації їх шлюбу , а саме, що між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, ознаками яких є: спільне проживання,наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї і доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують.

Посилання в апеляційній скарзі на неправильну оцінку судом першої інстанції наданих доказів не може бути прийнято до уваги, оскільки відповідно до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 753/2746/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 13832 /2016

Головуючий у суді першої інстанції: Лужецька О.Р.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.