Номер провадження: 22-ц/785/3378/16
Головуючий у першій інстанції Швець В. М.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Таварткіладзе О.М., Фальчука В.П.,

з участю секретаря судового засідання - Лопотана В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Ізмаїльської міської ради про визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.02.2012 року,

встановила:

14.10.2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Ізмаїльської міської ради про визнання права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що вони являються власниками 16/27 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.112009 року. Рішенням Ізмаїльської міської ради №397-ХХIV від 05.09.2003 року земельна ділянка площею 0,0920 га за вищевказаною адресою була передана безоплатно в спільну сумісну власність співвласникам цього домоволодіння - ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6. 09.03.2004 року на підставі вказаного рішення ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 отримали Державний акт на право приватної власності на землю, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2959. 10.07.2007 року ОСОБА_5 і ОСОБА_6 продали приналежні їм 16/27 частин житлового будинку за вищевказаною адресою ОСОБА_7 і ОСОБА_8 (договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфіменко М.Д.), за якими право власності на нерухоме майно на підставі вищевказаного рішення Ізмаїльського міськрайсуду від 19.11.2009 року було припинено і визнано право власності в рівних частках за позивачами. Позивачі, як співвласники домоволодіння по АДРЕСА_1, мали намір оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку, проте позбавлені можливості скористатись цим правом в зв'язку з тим, що на підставі державного акту про право приватної власності на землю власниками земельної ділянки за вказаною адресою досі вважаються ОСОБА_4 (співвласник будинку), а також ОСОБА_5 і ОСОБА_6, які співвласниками будинку вже не виступають, у зв'язку з чим просили визнати право власності на вказану земельну ділянку.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.02.2012 року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Ізмаїльської міської ради про визнання права власності задоволено. Припинено за ОСОБА_5 і ОСОБА_6 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0920 га, яка розташована в АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 право спільної сумісної власності на зазначену земельну ділянку.

Не погоджуючись з рішенням суду, особа, яка не приймала участь у справі - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та не правильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не були власниками житлового приміщення, ним належала комерційна нерухомість, яка розташована на спірній земельній ділянці, адже рішенням виконкому Ізмаїльської міської ради від 12.03.2009 року житлове приміщення по АДРЕСА_1 виключено зі складу житлового фонду, було дозволено провести реконструкцію під магазин та рекомендовано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 оформити право користування земельною ділянкою під магазин та здати об'єкт в експлуатацію. Крім того зазначила, що спірна земельна ділянка цільового призначення - для будівництва та обслуговування житлової будівлі, належала на праві власності померлому ОСОБА_6, тобто питання переходу спадкового майна спадкоємцям повинно було вирішено нотаріально, але не було перевірено коло спадкоємців та наявність заповіту на земельну ділянку. Також ОСОБА_4 вважає, що районний суд невірно застосував норми матеріального права, а саме посилався на ст. 377 ЦК України, яка регулює перехід права власності на земельну ділянку при придбанні житлової нерухомості, тоді як позивачі є власниками комерційної нерухомості, яка розташована на спірній земельній ділянці.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін впливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду не відповідає.

Колегією суддів встановлено, що згідно Держаного акту на право приватної власності на землю, земельна ділянка площею 0,0920 га на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В порушення вказаних норм процесуального права, суд першої інстанції, не встановивши обставин справи, припинив за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0920 га, співвласником якої відповідно до державного акту на землю є ОСОБА_4, які до участі у справі залучені не були.

Крім того визнаючи право спільної сумісної власності за ОСОБА_4, суд лишив поза увагою ту обставину, що вона таких вимог не заявляла.

Таким чином, суд першої інстанції в порушення ст. 11 ЦПК України, вирішив питання права власності за відсутності заяви фізичної особи, окрім того вирішив питання спільної власності без залучення належних відповідач (власників майна).

Таким чином, аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення районного суду на підставі п.-п. 1-4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Оскільки суд апеляційної інстанції позбавлений повноважень залучати відповідачів на стадії розгляду справи в суді апеляційної інстанції, в задоволенні позову необхідно відмовити.

Крім того, колегія суддів зауважує, що та обставина, що позовні вимоги про визнання права власності стосуються особи, яка позов не заявляла, є самостійною підставою для відмови у задоволені позову.

Отже, враховуючи викладене, оспорюваними рішеннями безпосередньо порушено права та законні інтереси ОСОБА_4,, якій не було відомо про спір і вона не була залучена до розгляду даної цивільної справи.

Таким чином, аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не з'ясував обставин, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права, тому рішення районного суду на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 309 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.02.2012 року - скасувати і ухвалити нове.

У задоволені позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Ізмаїльської міської ради про визнання права власності - відмовити у повному обсязі.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 7579,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.М.Таварткіладзе

В.П. Фальчук