Ухвала

іменем україни

01 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до відділу освіти Деражнянської районної державної адміністрації, Деражнянської районної державної адміністрації про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Деражнянської районної державної адміністрації на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 22 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи уточнила, та остаточно просила поновити її на посаді секретаря районного методичного кабінету відділу освіти, молоді та спорту Деражнянської районної державної адміністрації з 28 серпня 2015 року, стягнути солідарно з відповідачів на свою користь 1 500 грн витрат на правову допомогу.

Свої вимоги ОСОБА_4 обґрунтовувала тим, що 02 вересня 2013 року вона була прийнята на посаду секретаря районного методичного кабінету відділу освіти, молоді та спорту Деражнянської районної державної адміністрації (далі - Деражнянська РДА). Починаючи із 14 квітня 2015 року вона перебуває у відпусті по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Наказом голови ліквідаційної комісії від 28 серпня 2015 року вона звільнена із вказаної посади в зв'язку з ліквідацією установи. Вважає таке звільнення незаконним, оскільки ліквідації не було, а фактично мала місце реорганізація установи шляхом поділу, так як був створений відділ освіти та сектор молоді та спорту Деражнянської РДА з тими ж повноваженнями. Також при звільненні їй не було запропоновано іншої роботи, таке звільнення попередньо не погоджувалося з профспілковим комітетом. Крім того, у зв'язку з незаконними діями відповідачів позивач перенесла моральні переживання через зниження авторитету серед колег, втрати засобів для існування.

Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 29 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 22 лютого 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції, позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді секретаря районного методичного кабінету відділу освіти, молоді та спорту Деражнянської РДА.

Стягнуто з Деражнянської РДА на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 1 500 грн та на користь держави - судовий збір у сумі 551 грн 20 коп.

У касаційній скарзі Деражнянська РДА просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Пленум Верховного Суду України у п. 19 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами) роз'яснив, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Згідно з частиною першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належним чином виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну посаду, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Згідно із ч. 1 ст. 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Судом установлено, що відповідно до наказу начальника відділу освіти молоді та спорту Деражнянської РДА від 28 серпня 2013 року № 178 ОСОБА_4 прийнято на посаду секретаря методичного кабінету відділу освіти, молоді та спорту Деражнянської РДА з 02 вересня 2013 року.

Згідно з наказом начальника відділу освіти молоді та спорту Деражнянської РДА від 14 квітня 2015 року ОСОБА_4 надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 15 квітня 2015 року до 15 січня 2018 року.

Розпорядженням голови Деражнянської РДА від 04 червня 2015 року № 218/2015 припинено шляхом ліквідації юридичну особу - відділ освіти, молоді та спорту Деражнянської РДА.

Відповідно до наказу начальника відділу освіти, молоді та спорту Деражнянської РДА від 05 червня 2015 року № 182-нк про попередження працівників цього ж відділу про наступне вивільнення в зв'язку з ліквідацією установи ОСОБА_4 попереджено 05 червня 2015 року під підпис.

Розпорядженням голови Деражнянської РДА від 08 червня 2015 року № 223/2015 утворено відділ освіти Деражнянської РДА, як структурний підрозділ Деражнянської РДА, а розпорядженням № 224/2015 утворено сектор молоді та спорту Деражнянської РДА, як структурний підрозділ Деражнянської РДА.

Установлено, що на адресу позивача головою ліквідаційної комісії направлялися листи із переліком посад, які може зайняти ОСОБА_4, зокрема посади вчителя географії у Волоському, Коричинецькому НВК та Шпичинецькій ЗОШ І-ІІ ст., однак вказана пропозиція залишилася без позитивного реагування.

Наказом від 28 серпня 2015 року № 322-нк ОСОБА_4 звільнено з посади секретаря районного методичного кабінету відділу освіти молоді та спорту Деражнянської РДА з 28 серпня 2015 року в зв'язку з ліквідацією установи за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції виходив із того, що ліквідаційною комісією вживалися заходи для працевлаштування ОСОБА_4 як працівника, який знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Крім того, під час розгляду справи у суді першої інстанції з метою дотримання гарантій, передбачених ст. 184 КЗпП України, відділом освіти Деражнянської РДА запропоновано позивачу посади: вчителя географії Шпичинецької ЗОШ із тижневим педагогічним навантаженням 7 годин; соціального педагога Маниковецької та Радовецької ЗОШ І-ІІІ ст. - 0,5 штатної одиниці.

Згідно з актом комісії від 24 грудня 2015 року ОСОБА_4 відмовилася від посади соціального педагога.

Разом із тим у судовому засіданні позивач відмовилася від вищевказаної посади вчителя географії.

Відмовляючи у задоволенні указаного позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено факту порушення відповідачем її трудових прав, при цьому вважав установленим, що звільнення позивача відбулося правомірно з дотримання вимог ст. ст. 40, 49-2 КЗпП України, оскільки позивач відмовилася від працевлаштування у новостворену установу без поважних причин, а поновлення її на посаді секретаря методичного кабінету відділу освіти, молоді та спорту, який припинив свою діяльність у зв'язку з ліквідацією, не ґрунтуються на вимогах закону, крім того посада секретаря методичного кабінету відсутня у штатному розписі новоствореного відділу освіти.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що відповідно до штатного розпису відділу освіти станом на момент звільнення позивача у відділі освіти була вакантною посада секретаря в групі централізованого господарського обслуговування та інспектора з кадрової роботи, однак ці посади не були запропоновані позивачу, що є обов'язком роботодавця відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України.

Однак із вказаними висновками у повному обсязі погодитися не можна виходячи з наступного.

У матеріалах справи на а. с. 215-217 міститься довідка - інформаційний лист про працівників станом на 04 червня 2015 року за підписом начальника відділу освіти Деражнянської РДА Сінькевич Ж.М., згідно з якою посаду секретаря в групі централізованого господарського обслуговування обіймає ОСОБА_7 на підставі наказу від 07 серпня 2015 року № 21-нк, а посаду інспектора з кадрової роботи - ОСОБА_8 згідно з наказом від 10 серпня 2015 року № 40-нк.

Тобто, станом на час звільнення позивача вищевказані посади не були вакантними, проте судом не з'ясовано, чи були вакантними ці посади станом на час попередження позивача про наступне звільнення та які взагалі посади на підприємстві були вакантними, та чи були вони всі запропоновані позивачу.

Таким чином судом неповно установлено фактичні обставини справи, чим порушено норми процесуального права, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції - скасуванню з передачею справи на новий розгляд до апеляційного суду з підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Деражнянської районної державної адміністрації задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 22 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.О.Леванчук

І.К.Парінова

О.В.Ступак