Справа № 209/1330/16-ц
Провадження № 2/209/870/16
РІШЕННЯ

Іменем України

06 вересня 2016 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.,

при секретарі Кулік О.О.,

за участі позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Дніпровського району Дніпродзержинської міської ради, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Абонент ХХІ" про визнання права користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право користування житловим приміщенням - трикімнатною квартирою за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 37,7 кв.м., та відкрити на зазначену квартиру один особовий рахунок на її імя.

На обґрунтування позову зазначила, що на підставі ордеру № 1574, виданого виконавчим комітетом Дніпровської ради народних депутатів м. Дніпродзержинська від 24 травня 1973 року ОСОБА_2 на сімю із трьох осіб: чоловіка ОСОБА_3, сина ОСОБА_4, дочку ОСОБА_5 була виділена трикімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2. На теперішній час вона, позивачка, є наймачем двох кімнат у вказаній квартирі, і разом з нею у цих кімнатах зареєстровані та проживають її діти: дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Наймачем третьої кімнати є її батько - ОСОБА_8. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 29 грудня 2015 року ОСОБА_8 був визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_3, і за рішенням суду знятий з реєстраційного обліку по квартирі. Вона вирішила приватизувати спірну квартиру, але позбавлена такої можливості через те, що на квартиру відкриті два особових рахунки. 17 березня 2016 року вона звернулася до відповідача із заявою про обєднання двох особових рахунків в один, але відповідач відмовив їй у обєднанні особових рахунків. Вона все життя була зареєстрована та проживала у вказаній квартирі, самостійно займалася обслуговуванням квартири, сплачувала рахунки та комунальні платежі, докладала зусилля для підтримання помешкання у житловому стані.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримувала позов, надала пояснення, аналогічні його обґрунтуванню. Пояснила суду, що їй невідомо про місце перебування її батька ОСОБА_8, який не мешкає у квартирі з 1979 року. За її позовом батько рішенням суду був визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням у спірній квартирі. У квартирі АДРЕСА_4 проживали її мати, батько, вона та брат. Після розлучення її батьків було здійснено поділ особових рахунків на квартиру. Матері разом із дітьми було виділено в користуванні дві жилі кімнати, а батькові - одна жила кімната. ЇЇ брат ОСОБА_4 знявся із реєстраційного обліку по квартирі в 2000 році. Мати також виписалася із квартири і переїхала на постійне проживання до с. Єлизаветівка, а особовий рахунок на дві кімнати, житловою площею 29,3 кв.м., був переоформлений на її, позивачки, імя. Адміністрація Дніпровського району відмовила в задоволенні її заяви від 17 березня 2016 року про обєднання особових рахунків в один. Вона не перебувала на обліку в Адміністрації Дніпровського району, як сімя, що потребує поліпшення житлових умов.

Представник відповідача в судове засідання не зявився. Від заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради, голови адміністрації Дніпровського району ОСОБА_9 надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника. Також від відповідача надійшли заперечення проти позову, де зазначено, що Адміністрація Дніпровського району Дніпродзержинської міської ради заперечує проти позову ОСОБА_1 і просить відмовити в його задоволенні, оскільки позивачка не потребує поліпшення житлових умов, так як рівень забезпечення членів її сімї на одну особу становить 9,7 кв.м. Згідно постанови виконавчого комітету Дніпропетровської обласної ради народних депутатів від 27 грудня 1984 року № 711 для визнання потреби у поліпшенні житлових умов по Дніпропетровській області рівень забезпечення житловою площею становить 6,7 кв.м. на кожного члена сімї.

Представник третьої особи - ТОВ "Абонент ХХІ" в судове засідання не зявився, від директора ТОВ "Абонент ХХІ" ОСОБА_10 надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 158, ч.1 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності представника відповідача та представника третьої особи.

Вислухавши позивачку, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та двоє її дітей: дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані у квартирі, розташованій за адресою: Дніпропетровська область, м. Камянське (Дніпродзержинськ), АДРЕСА_5, що підтверджується довідкою про склад сімї (а.с. 5). Позивачці та членам її сімї виділено в користування у вказаній квартирі дві жилі кімнати, житловою площею 29,3 кв.м., квартиронаймачем яких є ОСОБА_1 та на ці дві кімнати відкрито окремий особовий рахунок № 261508, що підтверджується копією особового рахунку (а.с. 6).

Також у квартирі АДРЕСА_6 (Дніпродзержинськ) був зареєстрований ОСОБА_3, який був наймачем кімнати, житловою площею 7,7 кв.м. у вказаній квартирі, на імя якого був відкритий окремий особовий рахунок, що підтверджується копією особового рахунку (а.с. 7).

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 29 грудня 2015 року бкло задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та він був визнаний таким, що втратив право користування житловою площею за адресою: АДРЕСА_7 (а.с. 10).

Таким чином у квартирі, в якій проживали два наймача звільнилося ізольоване жиле приміщення, а саме: кімната, житловою площею 7,7 кв.м.

Згідно п.1 ч.1 ст. 34 ЖК України потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок.

Згідно ч.2 ст. 34 ЖК України громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст. 36 ЖК України визначено, що облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Відповідно до ст. 54 Житлового Кодексу України, якщо в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, звільнилося неізольоване жиле приміщення, воно надається наймачеві суміжного приміщення. Ізольоване жиле приміщення, що звільнилося в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, на прохання наймача, що проживає в цій квартирі і потребує поліпшення житлових умов (стаття 34), надається йому, а в разі відсутності такого наймача - іншому наймачеві, який проживає в тій же квартирі. При цьому загальний розмір жилої площі не повинен перевищувати норми, встановленої статтею 47 цього Кодексу, крім випадків, коли наймач або член його сім'ї має право на додаткову жилу площу. Якщо розмір ізольованої кімнати, що звільнилася, є меншим за встановлений для надання одній особі, зазначена кімната у всіх випадках передається наймачеві на його прохання. Правила, передбачені частинами першою і другою цієї статті, застосовуються незалежно від належності жилого будинку. У разі відмови в наданні жилого приміщення, що звільнилося, у випадках, передбачених цією статтею, спір може бути вирішено в судовому порядку.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 не перебувала на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, за місцем свого проживання у виконавчому комітеті Адміністрації Дніпровського району. Вона та двоє її дітей зареєстровані в двох житлових кімнатах, житловою площею 29,3 кв.м., тобто рівень забезпечення жилою площею на кожного члена сімї становить 9,8 кв.м.

Постановою виконавчого комітету Дніпропетровської обласної ради народних депутатів від 27 грудня 1984 року № 711 рівень забезпечення жилою площею для визнання потреби у поліпшенні житлових умов по Дніпропетровській області становить 6,7 кв.м. на кожного члена сімї.

З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 та члени її сімї не є особами, які потребують поліпшення житлових умов, а тому відсутні підстави для надання ОСОБА_1 у користування ізольованої жилої кімнати, площею 7,7 кв.м., що звільнилася в квартирі АДРЕСА_8 (Дніпродзержинську), і відповідно відсутні підстави для обєднання окремих особових рахунків в один особовий рахунок.

Керуючись статтями 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Адміністрації Дніпровського району Дніпродзержинської міської ради, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Абонент ХХІ" про визнання права користування житловим приміщенням.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі протягом десяти днів після проголошення (отримання) рішення апеляційної скарги через суд першої інстанції, що його ухвалив.

Суддя Г.А. Байбара.