Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2076/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Чорнобривець О. С.
РІШЕННЯ

Іменем України

29.11.2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючогосудді - ОСОБА_2

суддів - Потапенка В.І.

ОСОБА_3

за участю секретаря - Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 липня 2016 року, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в інтересах філії «Придніпровський регіональний департамент» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 772585,95грн.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 липня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5(позичальника) та ОСОБА_6 (поручителя), згідно з договором поруки № №9/ PVN6-n1 від 12.09.2008 року, на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором в сумі 500 941 грн. 76 коп. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (поручителя), згідно з договором поруки № №9/ PVN6-n2 від 12.09.2008 року, на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором в сумі 500 941 грн. 76 коп. Вирішено питання судового збору.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, недоведеність обставин, які мають значення для справи, вказувала про те, що позивач не набув право вимоги на дострокове одержання всієї суми кредиту, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_7 підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник позивача у судове засідання суду апеляційної інстанції не зявився, просив справу розглянути у його відсутність.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи (ч.2 ст.305 ЦПК України).

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 12 вересня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і ОСОБА_5 укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_5 на умовах платності, строковості та повернення отримав кредит у розмірі 26 100,00 доларів США, строк повернення 11 вересня 2018 року. Укладеним договором визначено повернення кредиту ануїтентними платежами щомісячно у строк до 10числа, розмір якого складає 454долари США.(п.3.2).

На забезпечення виконання зобовязань позичальником за договором кредиту укладено договори поруки між банком та ОСОБА_6, а також між банком та ОСОБА_4, які зобовязалися відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання відповідачем ОСОБА_5 зобовязань за кредитним договором.

Наданим позивачем розрахунком заборгованості підтверджується факт порушення відповідачем зобовязань за кредитним договором, а саме останній платіж на повернення кредиту був здійснений 11.03.2014року. Станом на 16.07.2015 року існує заборгованість в сумі 772585,59 грн., яка складається з: 14 118,66 доларів США, що становить 312 125,20 грн. сума строкової заборгованості по кредиту; 3094,31 доларів США, що становить 68 406,78 грн. сума простроченої заборгованості по кредиту; 373,90 доларів США, що становить 8 265,99 грн. сума строкової заборгованості по відсотках; 3 715,69 доларів США, що становить 82 143,79 грн. сума простроченої заборгованості по відсотках; пеня за прострочену заборгованість за період з 16.07.2014року по 16.07.2015року у розмірі 301 643,83грн., розрахунок якої зроблений позивачем відповідно до умов кредитного договору з врахуванням правил спеціальної позовної давності( ст. 258 ЦК України).

Суд першої інстанції, встановивши факт порушення відповідачем зобовязань за укладеним договором кредиту, визнав доведеними вимоги позивача щодо дострокового стягнення заборгованості за кредитом та відповідно до положень ст. ст.1050, ст.554 ЦК України стягнув з позичальника та поручителів ОСОБА_6 і ОСОБА_4 у солідарному порядку суму кредиту у повному обсязі, зменшив розмір пені до 30000грн.

Проте повністю погодитися з висновком суду не можна.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов?язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з п.3.4. договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, неустойки у разі, якщо позичальник несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення кредиту. Позичальник зобоязаний на вимогу Банку про дострокове повернення кредиту повернути отримані кредитні кошти та сплатити всі проценти протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту отримання вимоги Банку. Банк може повідомляти позичальника по телеграфу, шляхом відправлення рекомендованих листів з повідомленням або шляхом доставки нарочним позичальнику за вказаною адресою.

Пунктом 3.1 договору поруки, укладеного із ОСОБА_4, визначено, що у випадку невиконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором у зазначені у договорі строки, поручитель зобовязується не пізніше 2-х банківських днів з моменту повідомлення його кредитором (письмового або телетрансмесійного) про невиконання боржником своїх зобовязань, сплатити грошову суму яку вимагає кредитор шляхом її перерахування на рахунок кредитора у спосіб вказаний кредитором.

Отже, кредитним договором було передбачено порядок зміни строку виконання основного зобовязання. Проте матеріали справи не містять доказів виконання умов договору кредитором та направлення письмової вимоги позичальнику ОСОБА_5 про дострокове повернення кредиту та поручителю ОСОБА_4 про невиконання боржником своїх зобовязань та сплати визначеної грошової суми.

Суд ці обставини не дослідив та не встановив чи дотримався позивач цього порядку та чи виникло у звязку із цим у позичальника, а, відповідно, й у поручителя зобовязання дострокового виконання кредитного договору.

Таким чином, зміна строку виконання основного зобовязання за кредитним договором у передбаченому ним порядку не відбулася і строк виконання основного зобовязання не змінений відповідно до умов кредитного договору. Тому позивач не набув права на дострокове повернення кредиту, сплати процентів.

Такий висновок колегії суддів відповідає правовому висновку Верховного Суду України по справі № 6-438 цс 15 від 2.09.2015 року, № 6-2457цс16 від 2 листопада 2016року.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до п. п. 2.1, 2.2 договору поруки від 12 вересня 2008 року кожен із поручителів поручився перед кредитором та зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником своїх боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань. Кожен із поручителів разом із боржником відповідають перед банком як солідарні боржники.

Згідно з п. 5.1. договору поруки, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не пред'явить вимог до поручителя.

Відповідно, позивач має право на стягнення на його користь з боржника і поручителя ОСОБА_4, солідарно, кошти за кредитним договором, строк повернення яких вже настав.

Згідно з розрахунком на час звернення з позовом, позичальник ОСОБА_5 станом на 16.07.2015 року прострочив сплату платежів за кредитом - заборгованість у сумі 68406,78грн.; за відсотками - заборгованість у сумі 82 143,79 грн., пеня за період з 16.07.2014року по 16.07.2015року у розмірі 301 643,83грн. Всього заборгованість складає 452194,40грн.

Судом першої інстанції зменшений розмір пені і до стягнення визначено 30000грн. Рішення суду в цій частині не оскаржено, тому стягненню підлягає прострочена заборгованість, пеня за несвоєчасне виконання зобовязань, у сумі 180550,57грн. (68406,78грн.+82143,79грн.+30000грн.).

Колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині що оскаржується, з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення кредитної заборгованності з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як позичальніка та поручителя, солідарно.

Керуючись ст.303, ст.307, п.1,п.2 ч.1ст.309, ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 липня 2016 року скасувати в частині солідарного стягнення кредитної заборгованності з ОСОБА_4.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4, згідно з договором поруки № №9/ PVN6-n2 від 12.09.2008 року, на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 9/PVN6-09-08 від 12.09.2008 року в сумі 180550,57грн., а також по 1354 грн. з кожного у відшкодування сплаченого судового збору.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_4 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1446, 98 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: