АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4365/2016 Головуючий у 1-й інстанції - Кричина А.В.
Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Кабанченко О.А.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання правочинів недійсними,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання правочинів недійсними - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача заперечив проти апеляційної скарги.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Універсал Банк» та просив суд визнати недійсним кредитний договір № 06/2427К-07 від 27.06.2007 року, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк»; -додаткову угоду № 1 від 01.06.2009 року до кредитного договору № 06/2427К-07 від 27.06.2007 року; - додаткову угоду № 2 від 01.06.2009 року до кредитного договору № 06/2427К-07 від 27.06.2007 року; - додаткову угоду № 3 від 28.03.2014 року до кредитного договору № 06/2427К-07 від 27.06.2007 року; - додаткову угоду № 4 від 28.03.2014 року до кредитного договору № 06/2427К-07 від 27.06.2007 року.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.06.2007 року між позивачем та ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», укладено кредитний договір № 06/2427К-07, відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позивачу у тимчасове платне користування грошові кошти в розмірі 340000,00 дол. США, строком до 26.06.2017 року, зі сплатою 12,5 відсотків річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Міруаль», та відповідачем було укладено договір іпотеки, згідно якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно: квартиру №211 та №212 в будинку 9-В по вул. Бориса Гмирі у м. Києві.

В період часу з 2009 року по 2014 рік за ініціативи відповідача були укладені додаткові угоди до кредитного договору 06/2427К-07 від 27.06.2007 року. Укладені додаткові угоди погіршили становище позивача, зокрема, збільшилась вартість отриманого кредиту.

Згідно додаткової угоди № 2 від 01.06.2009 року підписанням угоди позичальник підтверджує правомірність нарахування банком процентів за користування кредиту та факт їх оплати позичальником в добровільному порядку на підставі договору, включаючи факт сплати за зміненими процентними ставками в період з 28.07.2008 року по 01.06.2009 року у розмірі 15,25 % річних.

Тобто, у період часу з 28.07.2008 року по 01.06.2009 року під час належного виконання позивачем своїх зобов'язань за кредитним договором відповідач без будь-яких на те правових підстав, змінивши в односторонньому порядку умови договору, списував заборгованість за кредитом за умовами, які не були передбачені кредитним договором. Відповідно до п. 1.2 додаткової угоди № 3 станом на 28.03.204 року фактична заборгованість позивача за кредитним договором становить 80677,82 дол. США. Відповідачем в односторонньому порядку визначено суму заборгованості позивача без будь-якого на те обґрунтування. Банк обмежився лише зазначенням в додатковій угоді складових вказаної суми, однак жодного розрахунку відповідачем не наведено.

Також, додатковими угодами встановлені умови відповідальності у разі неналежного виконання позивачем зобов'язань за кредитним договором, які значно посилюють таку відповідальність, що погіршує становище позивача. Відповідач, змінюючи умови кредитного договору, на виконання правил Закону України «Про захист прав споживачів» зобов'язаний був надати позивачу інформацію стосовно сукупної вартості кредиту з урахуванням змінених умов, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, однак банк необхідної інформації не надав. Відповідач використовував нечесну підприємницьку практику, шляхом ненадання у спосіб, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів», відповідної інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору, а отже кредитний договір та укладені до нього додаткові угоди є недійсними.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК Українизміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ст. 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 628 ЦК Українивизначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК Українидоговір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору є підписи представника Банку та безпосередньо позичальника .

Судом встановлено, що 27.06.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 06/2427К-07, відповідно до умов якого банк надає позивачу грошові кошти у тимчасове платне користування в розмірі 340000,00 дол. США, зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом, строком до 26.06.2017 року (а.с. 72-76).

На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 06/2427дп-07 від 27.07.2007 року, згідно якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати по зобов'язаннях ОСОБА_1, що випливають з кредитного договору № 06/2427к-07 та 27.07.2007 року між банком, ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Міруаль» укладено договір іпотеки, згідно якого поручитель передає в іпотеку квартиру №211 та квартиру №212, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Гмирі Бориса, 9-В.

Судом встановлено, що на виконання ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, банком було ознайомлено позивача з умовами кредитування та особливостями кредитування.

Зазначене підтверджується додатком № 1 до кредитного договору № 06/2427к-07 від 27.07.2007 року про графік погашення заборгованості по кредиту, розрахунком орієнтовної сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки. Позивач був ознайомлений із зазначеними документами, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_1 (а.с. 77-81).

Судом під час розгляду справи, як зі змісту самого кредитного договору, так і додатків до нього, не виявлено порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», підстав для визнання спірного кредитного договору не дійсним не встановлено.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 1056 ЦК України ОСОБА_1 мав право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця, але зазначеним правом не скористався.

Крім того, відповідно до ст. 627 ЦК Українисторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, тобто позивач не був позбавлений права, при відсутності згоди або сумніву щодо певних умов кредитного договору, звернутись за наданням кредиту до іншої кредитної установи (іншого банку).

Згідно ч. 2 ст. 548 ЦК Українинедійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виходячи з того, що судом не встановлено підстав для визнання спірного кредитного договору недійсним, відповідно до положень ч. 2 ст. 548 ЦК Українивідсутні підстави і для визнання недійсними додаткових угод до кредитного договору, які відповідають вимогам законодавства та не суперечать положенням основного кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до приписів постанови Національного Банку України від 03 червня 2009 року №328 «Про заходи щодо забезпечення погашення кредитів» ПАТ «Універсал Банк» запропоновано позичальнику реструктуризацію його кредитного зобов'язання, у зв'язку з чим між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено ряд додаткових угод до кредитного договору.

10 липня 2007 року укладено Додаткові угоди №1 та №2 до Кредитного договору №06/2427К-07 від 27.06.2007 року.

Сторони погодили, що, починаючи з 10 липня 2015 року базова процентна ставка встановлюється - 12,% річних та підписанням даної Додаткової угоди позичальник підтверджує правомірність нарахування банком процентів зі зміненими процентними ставками в період з 28 липня 2008 року по 09 липня 2009 року - 15,25% річних.

Крім того, 28 березня 2014 року укладено Додаткові угоди №3 та №4 до Основного договору.

Сторони погодили нові умови погашення Строкової заборгованості відповідно до встановленого графіку та дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору.

Також колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на порушення банком Закону України «Про захист прав споживачів».

Банком дотримано вимоги розділу 3 Постанови Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

У Кредитному договорі зазначено значення процентної ставки, порядок її обчислення; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом та інше.

Крім того, з позичальником підписано пам'ятку про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту (а.с.60-65).

Пропозицій про необхідність досягнення згоди щодо інших умов, крім тих, що були погоджені сторонами, від позивача банку не надходило.

За таких обставин, кредитний договір укладено в письмовій формі, сторонами досягнуто згоди з усіх питань, передбачених законом та пов'язаних з його виконанням, та вказаний договір належним чином виконаний банком (позичальнику надано кредит).

Таким чином, зміст договору в повному обсязі відповідає вимогам, встановленим законодавством, при укладенні договору банком дотримано всіх вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а отже, належним чином укладений договір є обов'язковим для сторін та підлягає виконанню.

Пояснення представника позивача в апеляційному суді про те, що банк розраховує заборгованість на власний розсуд, списує платежі за кредитом на свій розсуд, а в розрахунках заборгованості містяться неточності і це також є підставою для визнання правочинів недійсними, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані доводи не є підставою для визнання правочинів недійсними виходячи з положень статей 203 та 215 ЦК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді