Номер провадження: 22-ц/785/4087/16
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Сватаненка В.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Альфа Банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки таким, що не підлягає виконанню,-

встановила:

У лютому 2015 року позивачі (уточнюючи свої позовні вимоги) звернулися до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 24.02.2015 року справу було передано за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.04.2015 року справу було передано за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси.

10.06.2015 року Київським районним судом було відкрито провадження по справі.

Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 31 серпня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис, згідно якого звернуто стягнення на земельну ділянку, загальною площею 0,0515 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення - для ведення садівництва, яка належить на праві власності ОСОБА_4 та ОСОБА_6.

Як зазначила ОСОБА_4, виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, виходячи з того, що їй не була направлена іпотечна вимога, передбачена положеннями статті 35 ЗУ «Про іпотеку», що є обов'язковою умовою перед зверненням до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

24.02.2016 року ОСОБА_3 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 01 березня 2016 року відмовлено ОСОБА_3 у прийнятті заяви про перегляд заочного рішення.

Не погоджуючись з заочним рішенням, ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що нотаріус не зобов'язаний був надсилати повідомлення про вчинення виконавчого напису, а лише перевірити безспірність вимог стягувача. Банком було виконано усі дії, що передують вчиненню виконавчого напису та подано всі необхідні документи, тому підстав для відмови у вчиненні виконавчого напису у нотаріусу не було.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що 22 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа Банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 185000 доларів США на умовах, передбачених у цьому договорі.

У якості забезпечення виконання зобов'язань з кредитним договором між Банком та ОСОБА_4, ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір, відповідно до якого в іпотеку Банку було передано майно, а саме: земельна ділянка, загальною площею 0,0515 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення - для ведення садівництва, яка належить на праві власності ОСОБА_4 та ОСОБА_6.

31 серпня 2014 року представник ПАТ «Альфа Банк» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. із заявою про вчинення виконавчого напису.

31 серпня 2014 року приватний нотаріус вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3109, на договорі іпотеки від 22.10.2007 року за № 6851, на підставі якого звернув стягнення на предмет іпотеки, а саме на зазначену вище земельну ділянку.

Відповідно до п. 6.2. Іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено Іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Згідно з ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Статтею 87 ЗУ «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно зі ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних права шляхом здійснення виконавчого напису на борговому документі, а згідно ст. 20 ЦК України іпотекодержатель має право обрати засіб звернення стягнення на предмет іпотеки на свій розсуд.

Відповідно до п. 2.3. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін'юсту України 22 лютого 2012 року, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Відповідно п. 1.2. Порядку перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 3.2. Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих записів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для вчинення виконавчого напису мають бути подані оригінал нотаріально посвідченої угоди (оригінал договору іпотеки) та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Таким чином, при вчиненні виконавчого напису, нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що нотаріус не зобов'язаний надсилати повідомлення про вчинення виконавчого напису, а лише перевірити безспірність вимог стягувача.

Оскільки Банком було виконано усі дії, що передують вчиненню виконавчого напису та подано всі необхідні документи, то цілком законно нотаріус вчинив виконавчий напис, згідно якого звернуто стягнення на земельну ділянку, загальною площею 0,0515 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, як вбачається з заяви ОСОБА_4 на ім'я Голови правління Банку вона 14.07.2014 року отримала позовну заяву Банку про стягнення заборгованості за кредитом та 29.08.2014 року звернулася з заявою про реструктуризацію заборгованості за кредитом, що спростовує твердження про відсутність письмової вимоги Банку про усунення порушень за кредитним договором (а.с.26, 27).

На підставі зазначеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дослідивши усі матеріали справи, ухвалив обґрунтоване, законне рішення, яке скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

В.І. Сватаненко

П.М. Черевко