Справа № 182/1939/16-ц
Провадження № 2/0182/2253/2016
30.11.2016 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Тихомирова І.В.
секретаря - Рахуба О.Г.
представника позивача - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання спадкового договору недійсним, -
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом про визнання спадкового договору недійсним.
Свої вимоги мотивують тим, що 29 вересня 2009 року між ними та ОСОБА_4 був укладений спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5 та зареєстрований у реєстрі за № 1296.
Згідно умов договору ОСОБА_4 зобовязалася забезпечити відчужувачів постійним проживанням за адресою відчужуваного майна до дня смерті кожного з них; в разі смерті відчужувачів поховати на цвинтарі м. Нікополя кожного з них.
Після смерті останнього з відчужувачів ОСОБА_4 набуває право власності на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності позивачам у рівних частках кожному.
На даний час у позивачів істотно змінилися обставини, якими вони керувалися при укладенні спадкового договору від 29 вересня 2009 року.
Так, погіршився їх стан здоровя, ОСОБА_2 не може самостійно пересуватися, їм необхідно медикаментозне лікування, нагляд лікарів та вони потребують постійного стороннього догляду, а ОСОБА_3 перенесла інсульт. Вони отримують незначну пенсію, якої недостатньо для придбання продуктів харчування, одягу, ліків, оплати комунальних послуг та проведення медичного обстеження. Відповідач зараз проживає у м. Києві та ніякої допомоги їм не надає.
Отже, якби позивачі могли би передбачити такі суттєві для укладання спадкового договору обставини, вони взагалі не укладали би спірний договір або укладали його на інших умовах, зокрема включивши в нього розпорядження щодо забезпечення їх належним ліками, харчуванням, тощо.
За змістом спірного спадкового договору відповідач розпорядження відчужувачів має виконувати лише після їх смерті, за життя відчужувачів за спадковим договором ніяких дій майнового чи немайнового характеру вчиняти не зобовязана, розпорядження набувачу в спадковому договорі, які вона мала б виконувати за життя відчужувачів зазначено не було.
Враховуючи те, що стан здоровя позивачів погіршився, вони не можуть самостійно обслуговувати себе та потребують постійного стороннього догляду та лікування, тому на їх думку даний спадковий договір був укладений ними під впливом важких для них обставин на вкрай невигідних для них умовах, у звязку з цим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі статті 233 ЦК України просили суд визнати недійсим спадковий договір, укладений 29 вересня 2009 року між ними та ОСОБА_4, та зобовязати нотаріуса зняти заборону відчуження належної їм квартири.
У судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_4 з позовом ознайомлена про день та час розгляду справи була належним чином повідомлена, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки (а.с.48), однак в судове засідання не зявилася, жодних заяв від неї до суду не надходило.
Про день розгляду справи 30 листопада 2016 року ОСОБА_4 була повідомлена відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України за адресою місця проживання відповідача зареєстрованого у встановленому законом порядку, однак повістка була повернута суду за закінченням терміну зберігання (а.с.49).
Згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд зі згоди представника позивача вважає доцільним провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та допитавши свідків, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобовязується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.
Згідно ч. 1 ст. 1306 ЦК України предметом спадкового договору може бути майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, а також майно, яке є особистою власністю будь-кого з подружжя.
Як встановлено судом, квартира АДРЕСА_2, належить в рівних частках на праві приватної спільної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 07 травня 2009 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим № 515 (а.с.20).
29 вересня 2009 року між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений спадковий договір, посвідчений 29 вересня 2009 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5 та зареєстрований у реєстрі за № 1296 (а.с.22-24).
Відповідно п. 6 спадкового договору від 29 вересня 2009 року на ОСОБА_4 були покладені наступні обовязки:
-забезпечити відчужувачів ОСОБА_3 і ОСОБА_2 постійним проживанням за адресою відчужуваного майна до дня смерті кожного з них;
-в разі смерті відчужувачів поховати на цвинтарі м. Нікополя кожного з них.
Пунктом 7 спірного спадкового договору передбачено, що в разі виконання ОСОБА_4 умов спадкового договору та після смерті останнього з відчужувачів ОСОБА_4 набуває право власності на квартиру АДРЕСА_2.
Під час судового засідання представник позивачів підтвердив факт добровільного укладення ОСОБА_3 і ОСОБА_2 спадкового договору з ОСОБА_4 та на умовах, визначених у спадковому договорі від 29 вересня 2009 року.
В судовому засіданні було встановлено, що на теперішній час у позивачів змінилися обставини, якими вони керувалися при укладенні спадкового договору 29 вересня 2009 року, а саме, погіршився їх стан здоровя, зокрема ОСОБА_2 хворіє на атеросклероз судин нижніх кінцівок, кардіосклероз атеросклеротичний, миготлива аритмія, анемія, аневризма черевного відділу аорти, гіперплазія передміхурової залози; ОСОБА_3 перенесла інсульт, має діагноз: «гіпертонічна хвороба, гіпертонічна енцефалопатія», у звязку з чим вони потребують постійного лікування стороннього догляду, оскільки нездатні самостійно себе обслуговувати, що підтверджується довідками лікарсько-консультативної комісії від 20 листопада 2015 року за № 176 і № 177, та постійного медичного обстеження та лікування (а.с.8,12).
Крім того, пенсію, яку отримують позивачі вкрай не достатньо для забезпечення себе необхідними продуктами харчування, медикаментами, оплати комунальних послуг та проведення медичного обстеження.
Також в судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 підтвердили факт, що позивачі дуже хворіють, ОСОБА_2 не може самостійно пересуватися. Подружжя ОСОБА_2 потребують стороннього догляду, медичного обстеження та ліків. До того ж, ОСОБА_3 дуже важко доглядати за чоловіком.
Згідно частин 1 та 2 статті 202 ЦК України правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Спадковий договір є інститутом договірного, а не спадкового права, тому до правовідносини, які виникли з договорів, застосовуються в тому числі загальні положення про договір.
Відповідно до статті 626 ЦК України спадковий договір є двостороннім, відплатним та консенсуальним договором.
Частиною 1 ст. 233 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.
Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року визначено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга
сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.
Зі змісту спадкового договору від 29 вересня 2009 року вбачається, що відповідач розпорядження відчужувачів має виконувати лише після їх смерті, за життя відчужувачів за спадковим договором ніяких дій майнового чи немайнового характеру вчиняти не зобовязана, розпорядження набувачу в спадковому договорі, які вона мала б виконувати за життя відчужувачів зазначено не було.
За таких обставин, можна зробити висновок, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 дійсно уклали спадковий договір від 29 вересня 2009 року під впливом тяжких для них обставини та на вкрай невигідних умовах, чим скористалась відповідач ОСОБА_4
Зясувавши усі обставини по справі, суд вважає доцільним визнати недійсним спадковий договір, укладений 29 вересня 2009 року між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4, а також скасувати заборону щодо відчуження нерухомого майна, задовольнивши тим самим позовні вимоги позивачів.
При визнанні недійсним спадкового договору суд не застосовує наслідки передбачені ч. 2 ст. 233 ЦК України, оскільки таких вимог сторони не предявляли.
Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачений нею судовий збір в розмірі 551,20 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК, 202, 233, 626, 1302, 1306 ЦК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_2 і ОСОБА_3 задовольнити.
Визнати недійсним спадковий договір, укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідчений 29 вересня 2009 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5 та зареєстрований у реєстрі за № 1296.
ОСОБА_10 Нікопольську державну нотаріальну контору зняти заборону відчуження квартири АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_4 судові витрати на користь ОСОБА_3 в розмірі 551,20 грн. (пятсот пятдесят одна грн. 20 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуте судом за заявою відповідачів, яка може бути подана протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. У разі, якщо рішення було ухвалене без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_11