Справа № 727/7593/14-ц
Провадження № 2/727/1073/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року

Шевченківський районний суд в складі:

Головуючого судді Слободян Г.М.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

за участю сторін:

- позивача ОСОБА_2

- представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення Шевченківського районного суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 товариства «Ощадбанк» в особі філії Чернівецького облуправління АТ «Ощадбанк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_5 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та визнання договору поруки припиненим, - ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача акціонерного товариства «Ощадбанк» в особі філії Чернівецького облуправління АТ «Ощадбанк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_5 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та визнання договору поруки припиненим, посилаючись на те, що 30.07.2008 р. ним передано в заставу автомобіль Ніссан Панфайдер, 2007 р.в. в забезпечення по кредиту ОСОБА_6 № 1036 від 29.08.2008 р. та 29.07.2008 р. ним було підписано договір поруки № 1855. Нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_5, 11.06.2009 року на підставі заяви про вчинення виконавчого напису від філії Чернівецького облуправління ВАТ «Ощадбанк» №4136 від 11.06.2009 р., вчинено виконавчий напис за договором застави рухомого майна про стягнення із нього грошових коштів у розмірі 170249,42 грн., в тому числі 142500 грн. сума боргу за кредитним договорами №1036 від 29.07.2008 р., відсотки 19830,93грн., пеня - 1612,61 грн., 1600 грн. - за намір вчинити виконавчий напис та 4705 грн. - витрат за вчинення виконавчого напису на користь АТ «Ощадбанк» в особі філії Чернівецького облуправління ВАТ «Ощадбанк», даний виконавчий напис зареєстровано у реєстрі за № 2367. Виконавчим написом, зареєстрованим у реєстрі за №2367 нотаріус запропонував банку задовольнити свої вимоги за рахунок заставленого рухомого майна (автомобіля), що належить йому на праві власності, після чого ВАТ «Ощадбанк» предявив до виконання виконавчий напис. Вважає, що відповідачем допущено необгрунтоване збільшення суми заборгованості, оскільки роздруківки про стан рахунку станом на 11.06.2009 р. та станом на 31.10.2011 р. суми за 29.08.2008 р. в графі 9 відрізняються. Крім того у нотаріальній заяві ВАТ «Ощадбанк» 8/2-19 про існування боргу по даному кредиту вказано суму 152575,21 грн., а у самому виконавчому написі міститься дві суми 163943, 54 грн. та 170249,42 грн. В заяві ВАТ «Ощадбанк» про вчинення виконавчого напису зазначено суму витрат на вчинення виконавчого напису 2500 грн., а в самому виконавчому написі - 4700 грн., але суми витрати не узгоджувалися зі сторонами. Вважає, що дії ВАТ Ощадбанк спрямовані на здорожчання кредиту ОСОБА_6, і як наслідок його відповідальності як майнового поручителя, тобто ВАТ «Ощадбанк» здійснюється нечесна підприємницька діяльність. Зазначає, що на момент початку спірних правовідносин укладення кредитної угоди № 1036 29.07.2008 р., не було передбачено такого позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса, а тому вчинений виконавчий напис нотаріуса не може підлягати виконанню. Виконавчий напис № 2367 вчинено 11.06.2009 р. на суму 170249,42 грн., з яких розмір заборгованості складає 163943,54 грн. ВАТ «Ощадбанк» подано 01.06.2010 р. заяву до Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ з проханням прийняти до виконання вищезазначений виконавчий напис на суму 170249,42 грн. в тому числі 163943,54 грн. заборгованість по кредиту, але згідно роздруківки заборгованості, наданої ВАТ «Ощадбанк», в період з 11.06.2009 р. по 01.06.2010 р. в рахунок погашення заборгованості було сплачено 3500 грн., тому сума заборгованості повинна становити - 160443,54 грн. Вимогу до нього як до поручителя ВАТ «Ощадбанк» предявлено тільки 31.10.2011 р., що свідчить про пропуск шестимісячного терміну з моменту виникнення права на предявлення вимоги. Просить визнати виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №2367, за договором застави рухомого майна №1036 від 29.07.2008 р. про стягнення грошових коштів у розмірі 170249,42 грн., в тому числі 142500 грн. - сума боргу за кредитним договорами №1036 від 29.07.2008 р., відсотках - 19830,93грн., пеня - 1612,61 грн., 1600 грн. - за намір вчинити виконавчий напис та 4705 грн. - витрат за вчинення виконавчого напису на користь ВАТ «Ощадбанк» в особі філії Чернівецького облуправління ВАТ «Ощадбанк» таким, що не підлягає виконанню; визнати договір поруки № 1855 від 29 липня 2008р. припиненим; судові витрати покласти на відповідача.

В грудні 2014 року позивачем ОСОБА_7М.(в порядку вимог ст. 31 ЦПК України) було збільшено позовні вимоги і в наданій суду заяві, останній просить визнати виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №2367, за договором застави рухомого майна №1036 від 29.07.2008 р. про стягнення грошових коштів у розмірі 170249,42 грн., в тому числі 142500 грн. - сума боргу за кредитним договорами №1036 від 29.07.2008 р., відсотках - 19830,93грн., пеня - 1612,61 грн., 1600 грн. - за намір вчинити виконавчий напис та 4705 грн. - витрат за вчинення виконавчого напису на користь ВАТ «Ощадбанк» в особі філії Чернівецького облуправління ВАТ «Ощадбанк» таким, що не підлягає виконанню та визнати розрахунок заборгованості по кредиту ОСОБА_6 таким, що не відповідає умовам кредитної угоди № 1036 від 29.07. 2008 року (т. 1 а.с. 148, 149) та стягнення судових витрат.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги заявлені з врахуванням їх збільшення підтримав, просив їх задовольнити, у наданих суду поясненнях посилався на обставини аналогічно викладеним в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 товариства «Ощадбанк», в особі філії Чернівецького облуправління АТ «Ощадбанк», за довіреністю ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги заперечив та пояснив, надавши суду заяву про пропущення позивачем строку позовної давності відносно заявлених вимог, в поясненнях зазначив, що позивачем ОСОБА_8 пропущено строк позовної давності звернення до суду з позовною вимогою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, так як виконавчий напис був вчинений 11.06.2009 р. і позивач неодноразово ознайомився із ним, а саме в 2010 році. Позивачу ОСОБА_2, як стороні виконавчого провадження було направлено постанову Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ про відкриття виконавчого провадження від 04.06.2010 p. та саме цю постанову позивачем ОСОБА_8 додано як додаток до позову. Повторно, з виконавчим написом від 11.06.2009 р. позивач ОСОБА_8 ознайомився з після складання Акту опису й арешту майна 11.11.2010 р., що знаходиться в матеріалах справи та міститься особистий підпис позивача ОСОБА_8 Ознайомлення позивача з вищеназваним актом саме 14.11.2010 р. підтверджена його особистими показами. Позивач ОСОБА_8 дізнався про наявність виконавчого напису в червні 2010 р., тобто до суду звернувся після спливу строку позовної давності. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до AT «Ощадбанк» про визнання виконавчого напису №2367 від 11.06.2009р. таким, що не підлягає виконанню у звязку з пропуском строків позовної давності звернення до суду.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_4 товариства «Ощадбанк» в особі філії Чернівецького облуправління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_3, вивчивши і розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, у межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом, належними доказами по справі встановлено, що у відповідності до укладеного кредитного договору №1036 від 29.07.2008 року між ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_6, останній отримав кредит в сумі 150000,00 грн. на 60 місяців на споживчі потреби, з остаточним терміном погашення не пізніше 28.07.2013 року, із відсотковою ставкою 26% річних, а позичальник зобовязався повернути кредит позивачу та сплатити проценти за користування кредитом в порядку і розмірах, передбачених кредитним договором. (т.1 а.с.10-12).

В забезпечення повернення кредиту за кредитним договором №1036 від 29.07.2008 року ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки №1855 від 29.07.2008 року, відповідно до якого позивач ОСОБА_2 виступив поручителем перед банком за виконання ОСОБА_6, як солідарного боржника (том 1 а.с.16-17). Крім того з метою належного виконання зобовязань позичальником ОСОБА_6 по кредитному договору №1036 від 29.07.2008 року ПАТ «Ощадбанк» було укладено договір поруки: №1854 від 29.07.2008 року з ОСОБА_9

Крім наведеного, судом установлено, що 11.06. 2009 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу було здійснено виконавчий напис щодо звернення стягнення на транспортний засіб Ніссан Панфайдер, 2007 р.в. д.н.з. НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2М….. (а.с. 19 т.1).

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст.559 ч. 4 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

У відповідності до ст.251 ч.1 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ст.252 ч.1 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобовязань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ст.559 ч.4 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Крім того, у відповідності до п.5.4 договору поруки №1885 від 29.08.2008 року, сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ст.259 ч.1 ЦК України до трьох років для всіх грошових зобовязань поручителя (в тому числі, але не виключено, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо) що передбачені умовами кредитного договору та даного договору.

Пунктами 4.1, 4.2 договору поруки №1885 від 29.08.2008 року, встановлено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання за кредитним договором. Порука припиняється, якщо кредитор протягом строків позовної давності, визначених пунктом 5.4 договору поруки не предявить вимоги до поручителя.

Відповідно до ст. 559 ч. 4 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

У відповідності до ст.559 ч.1 ЦК України, припинення договору поруки повязується зі зміною забезпеченого зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобовязання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобовязанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобовязання (Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 р.).

Підставою для припинення поруки в порядку ст.559 ч.1 ЦК України є сукупність двох умов - внесення без згоди поручителя змін до основного зобовязання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін (постанова Верховного Суду України від 5 лютого 2014 р. у справі № 6-160цс13).

На зміну умов основного договору, внаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається, і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених ст.559 ч.1 ЦК України (правові позиції Верховного Суду України постанова від 5 лютого 2014 р. у справі № 6-160цс13).

Таким чином позивач не надав суду докази на підтвердження своїх доводів щодо внесення без згоди поручителя змін до основного зобовязання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін, щоб слугувало визнанню договору поруки №1885 від 29.07.2008 року припиненим.

Також в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №1036 від 29.07.2008 року ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_6 було укладено договір застави майна з ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_5 від 30.07.2008 року (т.1 а.с. 13-15). Предметом застави було визначено рухоме майно - транспортний засіб - легковий автомобіль, марки «Nissan Pathfinder SE» випуску 2007 року, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) VKSJVWR51U0231044, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований ВРЕР для обслуговування м. Чернівці при ВДАІ УМВС України в Чернівецькій області 25 грудня 2007 року.

Згідно ст.546 ч.1 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися заставою та у відповідності до ст. 590 ч.1 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 2 Закону України «Про заставу» визначаються основні положення про заставу, а частиною 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Частиною 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.

Через невиконання зобовязань ОСОБА_6 за кредитним договором №1036 від 29.07.2008 року між ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_6, ПАТ «Ощадбанк» звернувся із заявою про вчинення виконавчого напису та приватним нотаріусом ОСОБА_5 11.06.2009 року було вчинено виконавчий напис нотаріуса, зареєстрований в реєстрі за №2367, яким запропоновано звернути стягнення на транспортний засіб легковий автомобіль марки «Nissan Pathfinder SE» випуску 2007 року, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) VKSJVWR51U0231044, реєстраційний номер НОМЕР_3 та запропоновано задовольнити вимоги ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Чернівецького обласного управління ВАТ «Ощадбанк» за рахунок коштів, отриманих від реалізації рухомого майна в розмірі 163943,54 грн. (том 1 а.с.19).

01.06.2010 року ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Чернівецького обласного управління ВАТ «Ощадбанк» звернувся до ВДВС Шевченківського МУЮ про прийняття виконавчого напису від 11.06.2009 року №2367 до виконання та відкриття виконавчого провадження (том 1 а.с.20). Повторно, з виконавчим написом від 11.06.2009 р. позивач ОСОБА_8 ознайомився з після складання Акту опису й арешту майна 11.11.2010 р. (а.с. 95, 96 т.1).

04.06.2010 року постановою ВДВС Шевченківського МУЮ було відкрито виконавче провадження, копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження та посадовій особі, яка видала документ (том 1 а.с.21).

У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором №1036 від 29.07.2008 року заборгованість станом на 11.06.2009 року становила 163943,54 грн. (том 1 а.с.139), а відповідно станом на 31.10.2011 року виникла заборгованість - 306417,58 грн., яка складається з наступного: 55000,00 грн. - заборгованість по основному кредиту; 87500,00 грн. - заборгованість по простроченому кредиту; 3045,21 грн. - заборгованість по основним відсоткам за користування кредитом; 100483,16 грн. - заборгованість по простроченим відсоткам за договором; 60389,21 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором (том. 1 а.с.24).

За заявленим клопотанням позивача ОСОБА_2, який не погодився з розрахунком заборгованості за кредитним договором №1036 від 29.07.2008 року було призначено судово-економічну експертизу та відповідно до висновку №42 судово-економічної експертизи від 11.12.2015 року (т.2 а.с. 24 32), встановлено, що розрахунки заборгованості ОСОБА_6 перед АТ «Ощадбанк» по кредиту №1036 від 29.07.2008 року, які містяться в позовній заяві банку (а.с.24, 139, 150 т.1) не є тотожними розрахунків заборгованості, наданих в судовому засіданні представником АТ «Ощадбанк» в особі філії Чернівецьке облуправління «Ощадбанк» та наявних у справі (т. 1 а.с.177-179,188-191). При цьому, позивач вважав, що при не тотожність розрахунків мала місце і в висновках № 1144 судової економічної експертизи від 24.12. 2014 року (т.1 а.с. 202 209), а також розширеним розрахунком наданим суду відповідачем ( т.2 а.с. 35 66), з висновками якої не погодився відповідач, надавши відповідне заперечення ( т.2 а.с. 69).

Відповідно до рішення Шевченківського райсуду м. Чернівці від 10.03. 2015 року ( т.2 а.с. 53 76, що набрало законної сили ( т.2 а.с. 77 -82), позовні вимоги ПАТ Державний ощадний банк в особі Чернівецької філії А Т Ощадбанк до ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_2 про дострокове стягнення боргу за кредитним договором задоволено частково.

Згідно ст.ст. 6, 526, 627 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За положеннями ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Згідно ст.88 ч. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. У виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, імя, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк предявлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса згідно до ст.89 Закону України «Про нотаріат».

Крім того, судом встановлено, що при вчиненні виконавчого напису дотримані вимоги ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат», Інструкції Про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року 31172, нотаріусу були надані усі необхідні документи, що підтверджують безспірність кредитної заборгованості позичальника ОСОБА_6 Зазначене рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці у справі № 2-179/12 від 10.03.2015 року залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 21.01.2016 року (а.с. 55 68 т.1).

Відповідно до ст.61 ч. 3 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тобто, рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці у справі № 2-179/12 від 10.03.2015 року вже було встановлено обставини, якими спростовуються посилання позивача на відсутність безспірності розміру заборгованості за кредитним договором №1036 від 29.07.2008 року між ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_6, а отже визнання виконавчого напису нотаріуса № 2367, вчиненого 11.06.2009 року за договором застави рухомого майна №1036 від 29.07.2008 року з цієї підстави задоволенню не підлягає.

У відповідності до п. 2.3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністрерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобовязання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення звязку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Пунктом 6.1 договору застави, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у випадку, якщо у момент настання строку платежу зобовязання (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання заставодавцем та/або боржником будь-якого з своїх обовязків, передбачених цим договором та/або кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій або завірень, наданих заставодавцем у відповідності з цим договором, виявиться (стане) недійсною.

За п.п. 6.4 договору застави, звернення стягнення на предмет застави здійснюється на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса (в разі нотаріального посвідчення цього договору) в порядку, установленому законом, або в позасудовому порядку згідно чинного законодавства та цього договору.

Крім того, відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст.50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

В забезпечення повернення кредиту за кредитним договором №1036 від 29.07.2008 року ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки №1855 від 29.07.2008 року, відповідно до якого позивач ОСОБА_2 виступив поручителем перед банком за виконання ОСОБА_6, як солідарного боржника (том 1 а.с.16-17). Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів як визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, передбачений ст.50 Закону України «Про нотаріат» в редакції до 01.10.2008 року, тобто на момент вчинення правочину був чинним.

Крам наведеного судом встановлено, що в засіданні відповідачем подано заяву в суд про застосування строків позовної давності. Мотивують доводи тим, що ОСОБА_2 довідався про розрахунок заборгованості та вимогу про стягнення з нього в солідарному порядку заборгованості по кредиту ОСОБА_6 М,С. з позову поданого відповідачем, а саме 31.10. 2011 року., а також виконавчого провадження.

Отже, судом встановлено, що виконавчий напис було вчинено 11.06.2009 р., а 04.06.2010 року було відкрито виконавче провадження та як було установлено в судовому засіданні, копію постанови про відкриття виконавчого провадження було направлено сторонам виконавчого провадження, в тому числі і позивачу ОСОБА_2, тобто ще в червні 2010 року позивач ОСОБА_2 дізнався про порушення його прав і законних інтересів, однак позовну заяву ним в суд було подано 04.09.2014 року, тобто після спливу строку позовної давності.

Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У відповідності до ст. 267 ч. 4. ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Аналіз вказаних норм чинного законодавства є співмірними і з правовими позиціями закріпленими в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.09. 2013 року.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно ї законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, повно і всебічно зясувавши обставини справи, оцінивши докази, надані відповідно сторонами в їх сукупності, виходячи з позиції позивача щодо задоволення позовних вимог за обраним способом захисту та системного аналізу співмірності заявлених вимог з вимогами закону, суд вважає, що в задоволенні заявлених позовних вимог необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 20 Закону України «Про заставу», ст.ст.50, 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 6, 15, 16, 251, 252, 256, 257, 259, 261, 267, 526, 530, 546, 554, 559, 627 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 товариства «Ощадбанк» в особі філії Чернівецького облуправління АТ «Ощадбанк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_5 про визнання виконавчого напису, зареєстрованого у реєстрі за №2367, за договором застави рухомого майна 31036 від 29.07.2008 року про стягнення грошових коштів у розмірі 170249,42 грн., в тому числі 142500 грн. сума боргу за кредитним договором №1036 від 29.07.2008 року, відсотках 19830,93 грн., пеня 1612,61 грн., 1600 грн. за намір вчинити виконавчий напис та 4705 грн. витрат за вчинення виконавчого напису на користь ВАТ «Ощадбанк» в особі філії Чернівецького облуправління ВАТ «Ощадбанк» таким, що не підлягає виконанню; Визнати договір поруки №1855 від 29 липня 2008 року припиненим; стягнення судових витрат з відповідача - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівці на потязі 10 днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні при проголошенні судового рішення в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя Слободян Г.М.