Провадження №2/748/331/16
Єдиний унікальний № 748/719/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2016 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області

в складі: головуючого судді Кухти В.О.

секретар Борисенко К.В.,

з участю представників сторін та представника третьої особи Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Чернігів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 територіальне управління юстиції у Чернігівській області, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання договору іпотеки припиненим, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, зобовязання повернути документи, -

В с т а н о в и в :

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом у якому зазначив, що 01.03.2006 між ТОВ «Українсько-німецьке спільне підприємство «Інвестекоїр» та ПАТ «Банк «Демарк» був укладений кредитний договір, де він виступив поручителем на підставі договору поруки від 02.03.2006. Також 02.03.2006 між ним та відповідачем був укладений договір іпотеки предметом якого є незавершена будівництвом Чернігівська біологічна фабрика обласної станції захисту рослин за адресою: Чернігівський район, с.Новий Білоус, вул.Квітнева, 24. 30.11.2012 ТОВ «Українсько-німецьке спільне підприємство «Інвестекоїр» було ліквідоване у звязку з чим припинилися зобовязання цього товариства в тому числі і за кредитним договором з відповідачем. З цих же підстав припинилися порука та іпотека. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 31.03.2008 була стягнута солідарно з нього та ТОВ «Українсько-німецьке спільне підприємство «Інвестекоїр» заборгованість за даним кредитним договором та видано виконавчий лист. Також за виконавчим написом нотаріуса 16.10.2007 було звернуто стягнення на предмет іпотеки. У звязку з цим просив визнати припиненими договору поруки та іпотеки, визнати виконавчий лист та виконавчий напис такими, що не підлягають виконанню, та зобовязати відповідача повернути йому оригінали договору іпотеки та виконавчого напису нотаріуса.

Ухвалою судді Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08 квітня 2016 року позовну заяву в частині позовних вимог: про визнання припиненим договору поруки №132/1 від 02.03.2006 укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк «Демарк» та ОСОБА_1; визнання виконавчого листа Деснянського районного суду м.Чернігова від 22.07.2008 року про стягнення солідарно з ТОВ «Українсько-німецьке спільне підприємство «Інвестекоїр» та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Демарк» заборгованості в розмірі 1 349 063,85 грн. таким що не підлягає виконанню - повернуто позивачу. В іншій частині провадження у справі відкрито.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та додав, що зобовязання забезпечене іпотекою припинилося, а тому і припинилися зобовязання позивача за договором іпотеки. Позивач не знав про ліквідацію ТОВ «Українсько-німецьке спільне підприємство «Інвестекоїр», оскільки на час ліквідації там не працював, а тому ним не було пропущено строк позовної давності.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив посилаючись на те, що зобовязання позивача за договором іпотеки не припинилися, оскільки не були виконані про що є ряд правових позицій Верховного Суду України. Також представник відповідача заявив про пропуск строку позовної давності, оскільки на час ліквідації ТОВ «Українсько-німецьке спільне підприємство «Інвестекоїр» позивач був керівником та підписантом цього товариства, а також мав частку у його статутному фонді.

Представник третьої особи, Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, проти позову заперечив з тих же підстав, що і представник відповідача.

Третя особа, приватний нотаріус ОСОБА_3, в судове засідання не зявилася.

Заслухавши представників сторін та третьої особи, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до кредитного договору №132 від 01.03.2006 року між ТОВ «Українсько-німецьке спільне підприємство «Інвестекоїр» та ПАТ «Банк «Демарк» банк відкрив позичальнику кредитну лінію з максимальним лімітом заборгованості 1 150 000 грн. (а.с.7,8).

В забезпечення виконання товариством зобовязань за цим договором 02.03.2006 було укладено договір іпотеки (а.с.10-12), за яким позивач виступив іпотекодавцем, а предметом іпотеки є незавершена будівництвом Чернігівська біологічна фабрика обласної станції захисту рослин, що знаходиться в м.Чернігів, просп.Миру б/н.

16.10.2007 року приватний нотаріус ОСОБА_3 вчинила виконавчий напис про звернення стягнення на зазначений предмет іпотеки (а.с.13).

Представник третьої особи зазначив, що після присвоєння поштової адреси предмету іпотеки він на даний час знаходиться в с.Новий Білоус, вул.Квітнева, 24. Сторони в судовому засіданні визнали цю обставину.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.15,16) реєстрація ТОВ «Українсько-німецьке спільне підприємство «Інвестекоїр» 30.11.2012 припинена за судовим рішенням Господарського суду Чернігівської області від 28.11.2012 про припинення юридичної особи у звязку з визнанням її банкрутом.

Тотожні правовідносини були неодноразовим предметом розгляду Верховного Суду України, який з цього приводу висловлював відповідні правові позиції. Так, зокрема, правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 17.02.2016 у справі №6-245цс14, полягає в наступному.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, припинення договору, з якого виникає забезпечене іпотекою зобовязання, зіставляють з підставами для припинення права іпотеки. Однак при цьому слід ураховувати, що відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які забезпечувальні зобов'язання, які випливають з основного зобов'язання, не повинні припиняти дію зобов'язань, які забезпечують основне зобов'язання, яке залишилось невиконаним.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Укладаючи договір застави (іпотеки), заставодавець (іпотекодавець) приймає на себе всі ризики, пов'язані з невиконанням зобов'язання боржником (у межах вартості предмета застави (іпотеки)), у тому числі й ті, що виникають унаслідок банкрутства боржника з його подальшим виключенням із Реєстру.

Оскільки покладення на особу, яка видала забезпечення, цих ризиків відбулося за договором, укладеним заставодавцем (іпотекодавцем) саме з кредитором, то всі прийняті ризики повинні покладатися на особу, яка видала забезпечення, і після припинення існування боржника, отже, ліквідація боржника не повинна припиняти обов'язок заставодавця (іпотекодавця) з несення цих ризиків. Інше може бути передбачено договором між кредитором та особою, яка видала забезпечення, тобто звільнення останньої від таких ризиків повинно бути предметом спеціальної домовленості між такою особою і кредитором.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що сам факт ліквідації боржника за кредитним договором з унесенням запису до відповідного реєстру про припинення юридичної особи за наявності заборгованості боржника за цим договором не є підставою для припинення договору іпотеки, який укладено для забезпечення виконання кредитного договору боржником.

Частинами першою, другою статті 590 ЦК України визначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін).

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

З досліджених доказів встановлено, що відповідач вчинив дії по зверненню стягнення на предмет іпотеки ще до ліквідації боржника за забезпеченим іпотекою кредитним договором, спеціальної умови про припинення його зобовязань у разі ліквідації товариства договір не містить, а тому зобовязання позивача як іпотекодавця за договором іпотеки не припинилися та продовжують існувати на даний час.

У звязку з цим відсутні підстави і для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та повернення оригіналів договору іпотеки та виконавчого напису позивачу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 33 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 526, 590, 599 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213-215 ЦПК України,

Вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 територіальне управління юстиції у Чернігівській області, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання договору іпотеки припиненим, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, зобовязання повернути документи відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_4