АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 363/3328/14-ц
Головуючий у суді першої інстанції: Декаленко В.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Поліщук Н.В., Шахової О.В.

за участю: секретаря: Горбачової І.В.

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 червня 2016 року

в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

в с т а н о в и л а :

Позивач звертаючись до суду з вищевказаним позовом обґрунтовував свої вимоги тим, що 16.10.2007 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступник - ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, з подальшим внесення змін та доповнень. Відповідно до умов яких банк зобов'язався надати позичальнику кредит у сумі 150 000 доларів США, а позичальник зобов'язалася повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування ним в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. У забезпечення виконання зобов'язань позичальника, що випливають з основного договору, 16.10.2007 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_6, укладено договір поруки. Банк свої зобов'язання виконав, проте позичальник внаслідок неналежного виконання взятих зобов'язань, допустила заборгованість. 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу за умовами якого банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості, зокрема по кредитному договору № 2615/1007/88-050 від 16.10.2007 року. А також, 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, згідно умов якого Клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступив Фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, зокрема і по кредитному договору № 2615/1007/88-050 від 16.10.2007 року укладеному між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3

А відтак, в силу вимог ст.ст. 11, 509, 525, 526, 549, 553, 554, 623, 624, 625 ЦК України, позивач ставив питання про стягнення в солідарному порядку з відповідачів заборгованість в загальному розмірі 1 611 471, 81 гривень.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21 червня 2016 року позов було задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», заборгованість за кредитним договором № 2615/1007/88-050 від 16.10.2007 року в загальному розмірі 1 611 471, 81 гривень.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу. Де ставив питання про його скасування та постановлення нового про відмову у задоволенні позову. Обгрунтовуючи тим, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Представник відповідача ОСОБА_3, в судовому засіданні підтримала подану апеляційну скаргу, просили суд її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні не визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Відповідач ОСОБА_6 будучи повідомленим про розгляд справи у встановленому законом порядку в судове засідання не з'явився, поважність причин своєї неявки суду не повідомив.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з вимог ст. 525 ЦК України, та зазначив, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. А тому, з урахуванням вимог ст. 1054 ЦК України, позичальник повинен повернути кредит та сплатити визначені умовами договору додаткові витрати.

Вказуючи також що, згідно вимог ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручався перед кредитором за боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником у солідарному порядку у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою представник відповідача ОСОБА_3 вказував на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що позивач не мав правових підстав для стягнення будь - яких коштів з відповідачів, оскільки ним не доведено факт відступлення права вимоги за кредитним договором. Переуступка права вимоги за договором факторингу відбулася незаконно. А сам договір факторингу, укладений між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» є нікчемним.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не грунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Так як, 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу. Згідно умов якого банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості, зокрема і по кредитному договору № 2615/1007/88-050 від 16.10.2007 року укладеному між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3

У подальшому, 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу. Згідно умов якого Клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступив Фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, зокрема і по кредитному договору № 2615/1007/88-050 від 16.10.2007 року укладеному між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3

На час розгляду справи та постановлення судового рішення матеріали справи не містили в собі доказів на підтвердження незаконності дій сторін договорів факторингу при їх укладенні. Як і доказів того, що зазначені вище договори є нікчемними в силу положень діючого законодавства.

Виходячи з того, що нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Нікчемний правочин не породжує будь-яких прав та обов'язків. Сторони такого правочину не зобов'язані виконувати його умови.

Не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду і доводи апеляційної скарги в частині того, що наданий позивачем розрахунок заборгованості здійснено невірно, він є абсолютно необґрунтованим та недоведеним.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Під час судового розгляду до суду були надані виписки по особовому рахунку відповідача ОСОБА_3 за період часу з 15.10.2007 року по 28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк».

Доводи апеляційної скарги не містять у собі посилань на невідповідність проведених розрахунків ПАТ «Сведбанк», як і розрахунків самого відповідача на їх спростування до укладення договору факторингу.

Також апелянтом вказувалось на те, що позивачем не були враховані всі платежі які здійснювала відповідач в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Зазначені доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів спростовуються наданим позивачем до суду розрахунком заборгованості за період з 28.11. 2012 року по 10.06.2014 року . В якому відображено сплату коштів відповідачем ОСОБА_3, а саме: 07.08. 2013 рік, 19.08.2013 рік; 30.09.2013 рік, 03.10.2013 рік, які узгоджуються з даними наданих відповідачем квитанцій.

При цьому апеляційна скарга не містить розрахунку заборгованості здійсненого відповідачем, який підтверджував неправильність проведених розрахунків позивачем з урахуванням положень кредитного договору за наявності заборгованості ( першочерговість зарахування) при надходженні коштів протягом серпня - жовтня 2013 року.

Вказуючи в апеляційній скарзі на те, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не мали права вимагати від позичальника погашення заборгованості у доларах США, оскільки не мали відповідної ліцензії НБУ, відповідач не бере до уваги те, що за судовим рішенням стягнуто кошти в національній валюті України - гривні. Позивач, отримав право вимоги внаслідок укладення договору факторингу, а не кредитного договору. Тому висуваючи позовні вимоги він правомірно посилався лише на умови договору, виходив з положень умов договору.

Також відповідачем вказувалось на те, що суд першої інстанції не звернув увагу, що правом на пред'явлення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки банк у строк протягом шести місяців не скористався, наслідком чого є припинення поруки. Порука припинилася 03 лютого 2014 року, в той час як банк звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором лише у липні 2014 року.

Відповідно до положень п. 4 ст. 559 ЦК України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

За умовами укладеного договору поруки з урахуванням внесених змін та доповнень сторонами було визначено строк дії такого договору - 16 жовтня 2026 року.

08.07.2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи» направили на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_6 ( поручитель) повідомлення про усунення порушень за текстом якого вимагали від позичальника у строк до 30 днів з дати отримання цієї вимоги, але не пізніше тридцяти семи днів з моменту відправлення цієї вимоги, достроково повернути кредит, сплатити нараховані проценти і нараховані штрафні санкції.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому відповідно до ст.. 1048 цього Кодексу.

Направивши повідомлення про усунення порушення, позивач таким чином поставив питання щодо дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Подальше звернення в серпні 2014 року позивача з позовом до суду про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, свідчить про відсутність правових підстав щодо припинення договору поруки, з урахуванням того, що позивачем були дотримані строки визначені ч. 4 ст. 559 ЦК України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді :