Справа №295/8209/16-ц
07.12.2016 року м. Житомир
Богунський районний суд м. Житомира у складі:
головуючого судді Кузнєцова Д.В.,
при секретарі Білінській Л.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра про визнання договору поруки припиненим, -
ОСОБА_1 звернулась до суду із указаним позовом, в якому зазначила, що 17.04.2007 року між нею та ВАТ КБ Надра (правонаступником якого є ПАТ Комерційний банк Надра) був укладений Договір поруки №17/04/2007/840-Н/193/1, за яким позивач поручалась перед банком за виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за Договором кредиту №17/04/2007/840-Н/193 від 17 квітня 2007 року. Згідно змісту позову, в лютому 2016 року від відповідача ОСОБА_2 позивачу стало відомо про те, що 17 червня 2008 року між відповідачами було укладено додаткову угоду до кредитного договору №17/04/2007/840-Н/193 від 17 квітня 2007 року, відповідно до якої був збільшений строк кредитування та строк повернення кредиту: замість 16 квітня 2027 року строк збільшився до 16 квітня 2037 року. ОСОБА_1 вказує, що такі зміни відбулись без її письмового погодження, а тому є незаконними. Посилаючись на положення ч. 1 ст. 559 ЦК України, позивач просить визнати припиненим договір поруки №17/04/2007/840-Н/193/1 від 17 квітня 2007 року.
В судове засідання позивач та її представник не зявились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 та представник ПАТ Комерційний банк Надра в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі. Від представника ПАТ КБ Надра надійшли письмові заперечення на позов, у яких останній просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.
Враховуючи не заперечення позивача, керуючись ст.224 ЦПК України, судом ухвалено проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 17.04.2007 року між ВАТ КБ Надра та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №17/04/2007/840-Н/193, відповідно до умов якого ОСОБА_1 як позичальник отримала грошові кошти в сумі 50 500,00 доларів США на строк до 16.04.2027 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,99 % річних.
В той же день, 17.04.2007 між ВАТ КБ Надра та ОСОБА_1 укладено договір поруки №17/04/2007/840-Н/193/1, за умовами якого позивач як поручитель, поручилась перед банком за належне виконання позичальником ОСОБА_1 взятих на себе зобовязань, що витікають із кредитного договору про надання кредитної лінії з вільним режимом кредитування №17/04/2007/840-Н/193 від 17.04.2007. Дана обставина не заперечується ПАТ КБ Надра, що слідує із письмових заперечень банку.
Судом також встановлено, що відповідно до укладеної 17.06.2008 року між ВАТ КБ Надра та ОСОБА_1 додаткової угоди до кредитного договору №17/04/2007/840-Н/193 від 17.04.2007 року, сторони погодили викласти п. 3.3.2 кредитного договору в новій редакції: «Кінцевий термін повернення кредиту 16 квітня 2037 року».
Як вбачається із матеріалів справи, 20 липня 2009 року між ВАТ КБ Надра та ОСОБА_1 була укладена Додаткова угода №1 до договору поруки № 17/04/2007/840-Н/193/1 від 17.04.2007.
Відповідно до вказаної в попередньому абзаці Додаткової угоди до договору поруки позивач поручилась за належне виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором № 17/04/2007/840-Н/193 від 17.04.2007, у тому числі повернути кредит у сумі 50 500,00 доларів США до 16 квітня 2037 року.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння зміна умов договору не допускається.
Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, що передбачено ч.1 ст.559 ЦК України.
У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 вересня 2013 р. у справі № 6-97цс13 судам розяснено, що за змістом ч. 1 ст. 559 ЦК України підставою припинення поруки є такі зміни умов основного зобов'язання, здійснені без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.
Крім цього у своєму Листі "Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України" від 01.04.2014 Верховний Суд України звертав увагу судів нижчих інстанцій на те, що право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України, оскільки це суперечило б положенням ч. 1 ст. 559 цього Кодексу (постанова Верховного Суду України від 21 листопада 2012 р. у справі № 6-134цс12).
Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
На думку суду, у звязку зі збільшенням кінцевого терміну повернення кредиту внаслідок укладання між відповідачами 17.06.2008 року додаткової угоди до кредитного договору, а відтак і збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування грошовими коштами збільшився обсяг відповідальності поручителя ОСОБА_1, з якою такі зміни умов кредитного договору до 17.06.2008 року не узгоджувалися. Договір поруки від 17.04.2007 не передбачав можливість зміни кінцевого терміну повернення кредиту без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, а тому суд вважає позовні вимоги щодо припинення поруки обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
Суд критично ставиться до заперечень ПАТ КБ Надра про те, що уклавши 20 липня 2009 року із банком Додаткову угоду №1 до договору поруки № 17/04/2007/840-Н/193/1 від 17.04.2007 позивач погодилась відповідати за належне виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором до 16 квітня 2037 року, оскільки така угода була укладена тільки 20 липня 2009 року, тобто майже через рік після внесення змін до кредитного договору, які передбачали збільшення кінцевого терміну повернення кредиту «до 16 квітня 2037 року».
За вказаних обставин, суд вважає за можливе захистити право позивача як поручителя за кредитним договором №17/04/2007/840-Н/193 від 17.04.2007 та з урахуванням положень ст.ст. 15, 16, 559 ЦК України визнати поруку ОСОБА_1 припиненою.
На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 15, 16, 525, 559 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати поруку ОСОБА_1, що виникла на підставі договору поруки №17/04/2007/840-Н/193/1 від 17.04.2007 року, - припиненою.
Стягнути в дольовому порядку із ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп., тобто по 275 грн. 60 коп. з кожного із відповідачів.
Заочне рішення може бути переглянуте Богунським районним судом м. Житомира за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити дане заочне рішення до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м.Житомира протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Суддя Д.В. Кузнєцов