Справа №577/5853/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Лебедько М. М.
Номер провадження 22-ц/788/769/16 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Попруги С. В.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 березня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Конотопський арматурний завод», третя особа - генеральний директор публічного акціонерного товариства «Конотопський арматурний завод» Гужва Сергій Вікторович, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом, ОСОБА_3 просила суд поновити її на роботі на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування апаратури та пристроїв зв'язку 6-го розряду в енерго-ремонтну дільницю публічного акціонерного товариства «Конотопський арматурний завод» (далі - ПАТ «Конотопський арматурний завод») та стягнути з відповідача втрачений заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Свої вимоги мотивує тим, що з 01.12.1981 року вона працювала у відповідача електромонтером телефонного зв'язку 4-го розряду, а з 01.01.2015 року дільниця № 28 була перейменована у енерго-ремонтну дільницю, а її посада зазначена як електромонтер з ремонту і обслуговування апаратури та пристроїв зв'язку 6-го розряду. 17.11.2015 року позивач звільнена з роботи у зв'язку із скороченням штатів працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Звільнення з роботи вважає незаконним, оскільки ніякого скорочення штатів працівників не було, а звільнили її у зв'язку неприязними стосунками з адміністрацією підприємства. Також, в порушення вимог КЗпП, їй не було видано копію наказів про попередження звільнення та про звільнення, а також на її звернення не видано протокол засідання профспілкового органу щодо її звільнення. Вважає, що такими діями порушені її законні права.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18.03.2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що відповідачем не було запропоновано їй переведення на інші вакантні посади, у тому числі і електромонтерів, про які вона дізналася під час судового розгляду справи та які було розміщенні відповідачем в газеті після її звільнення.

Вказує, що при скороченні штатів енергоремонтної дільниці, скорочуючи її посаду, відповідач одночасно додав одиницю електромонтера, тобто фактично збільшив штат такої посади. Також у штатному розкладі є вакантні посади у виробничо-диспедчерському відділі, які б вона могла виконувати.

Зазначає що, до теперішнього часу позивачу не вручено копії наказу про звільнення та не було надано відповідачем документів необхідних для звернення до суду, що свідчить про порушення закону, а наказ про попередження про звільнення, вважає підробленим, оскільки в тому наказі, який вона підписувала, попереджувалося не п'ять осіб, а шість, а також з усіх попереджених осіб звільнили тільки її.

Крім того, ставить під сумнів неупередженість місцевого суду до її позову та профспілкового комітету, щодо прийняття рішення про надання згоди на її звільнення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, виходив із того, що відповідачем на законних підставах було видано наказ про звільнення позивача у зв'язку зі скороченням штату працівників, а для переведення позивача на інші вакантні посади не було підстав, оскільки остання не мала необхідної освіти та кваліфікації для зайняття таких посад.

Проте з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись виходячи з наступного.

Як вбачається із цивільної справи, що з 01.12.1981 року позивач була прийнята на роботу на підприємство «Конотопський арматурний завод» електромонтером телефонного зв'язку 4-го розряду в дільницю № 28 на підставі наказу № 435-к від 01.12.1981року (а.с. 50).

Наказом № 02/к від 05.01.2015 року ОСОБА_3 переміщена у енерго-ремонтну дільницю електромонтером з ремонту і обслуговуванню апаратури та пристроїв зв'язку 6-го розряду без змін умов оплати праці (а.с. 58).

Згідно диплому про освіту, виданого Київським електромеханічним технікумом залізничного транспорту, позивачу після закінчення цього учбового закладу було присвоєно кваліфікація технік-електрик провідного зв'язку.

Наказом № 64 від 10.06.2015 року у зв'язку зі змінами в організації виробництва та змінами в структурі підприємства скорочено ряд посад, зокрема, в енерго-ремонтній дільниці посаду електромонтера з ремонту та обслуговування апаратури та пристроїв зв'язку, а обов'язки покладено на адміністратора систем та начальника енерго-ремонтної дільниці (а.с. 49).

Підставами змін в організації виробництва та структури підприємства стало відсутність виробничого завантаження підприємства.

15.06.2015 року ОСОБА_3 було ознайомлено з наказом № 388-к від 12.06.2015 року про попередження в зв'язку із звільненням за скороченням (а.с. 119).

17.11.2015 року, коли позивачка вийшла на роботу після тривалого лікування, її наказом № 50-к від 17.11.2015 року було звільнено з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі ч.1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку (а.с. 48).

Як підтвердив представник підприємства на підприємстві у період її попередження про звільнення до дня звільнення існували вакантні посади, які не були запропоновані заявниці через її відсутність на роботі через тривалий час лікування та наявності у неї не відповідної фахової кваліфікації для виконання роботи за вакантними посадами, при тому, що у цей період відбувалось прийняття 19 працівників на різні посади, в т.ч. прибиральниці території, підсобного робітник, інженера з підготовки виробництва.

Ці обставини підтверджуються списком прийнятих на завод за період з 01 червня по 17 листопада 2015 року, штатним розписом.

Факт не пропонування позивачу іншої роботи при наявності вакантних посад на підприємстві зафіксовано у протоколі перевірки управління держпраці у Сумській області. За даними штатного розпису з моменту її попередження

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою цієї статті визначено, що звільнення з підстав п.1 ч.1 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків встановлених цією частиною.

Засіданням профспілкового комітету ПАТ «Конотопський арматурний завод» від 17.11.2015 року було надано згоду на звільнення ОСОБА_3 (а.с. 46), на якому була присутня остання, про що вона підтвердила в судовому засіданні.

Згідно з частинами 1 та 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу сприяти працевлаштуванню працівника на іншу роботу при наявності його згода.

Як пояснила в судовому засіданні позивача, вона на цей час проживає одна, отримує пенсію за віком, але має боргові зобов'язання зу зв'язку з лікуванням, тому бажає продовжувати роботу на заводі на іншій посаді.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Проте, ухвалюючи рішення суд першої інстанції на звернув уваги на зазначені вимоги закону і в їх порушення необґрунтовано відмовив у задоволенні позову, помилково визнав відсутність іншої роботи на підприємстві, яка могла бути запропонована позивачу, за наявності на то час на підприємстві вакантних посад, які ОСОБА_3 могла б займати згідно зі своїм кваліфікаційно-освітнім рівнем.

Дана обставина підтверджується сторонами по справі та ними не оспорюється.

Крім того в порушення ст. 42 КЗпП України при прийнятті рішення про звільнення позивача адміністрацією підприємства не було проведено аналіз її переважного права на залишення на роботі, оскільки, як зазначала в судовому засіданні ОСОБА_3, вона проживає одна та її єдиним джерелом доходів, крім заробітної плати на попередній роботі, є пенсія призначена їй за віком з жовтня 2015 року у розмірі 1400 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів визнає, що звільнення позивача відбулось без дотримання норм ст. 40 КЗпП, а тому трудові права позивача є порушеними та підлягають захисту шляхом поновлення її на роботі на попередній посаді.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

З довідки про доходи позивача вбачається, що її середньоденний розмір заробітної плати складає - 124,16 грн., звідси середньогодинна заробітна плата, при восьмигодинному робочому дні, становить - 15,52 грн.

Згідно з довідки від 20.05.2016 року № 61/09, з урахуванням наказів про встановлення простою № 162 від 18.11.2015 року, № 169 від 30.11.2015 року, №175 від 25.12.2015 року, №199-к від 20.05.2016 року, за період з 18.11.2015 року по 23.05.2016 року на ПАТ «Конотопський арматурний завод» було відпрацьовано 310 робочих годин у період простою, та 504 години загальних робочих днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Таким чином, розмір середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 18.11.2015 року по 23.05.2016 року, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає: 11030,58 грн. ((504год.х15,52грн.)+(310год.х(15,52грн.х2/3)).

Відповідно до частин 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Отже, через неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги про надання суду іншого наказу про її попередження щодо звільнення з роботи, оскільки вона підписувала наказ, де було зазначено 6-ть працівників, а у примірнику наказу представленого до суду її підпис підроблено, а також щодо не видання їй наказу про звільнення з роботи, колегія суддів відхиляє, оскільки позивач підтвердила про її попередження про наступне звільнення під підпис саме 15.06.2015, а порушення адміністрацією заводу ч.2 ст. 47 КЗпП України, яка покладає зобов'язання на власника або уповноважений ним орган у день звільнення видати працівнику копію цього наказу, але дане порушення трудового законодавства не має правових наслідків.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України за рахунок відповідача підлягає компенсація в дохід держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 974,40 грн. та 1071,84 грн. за розгляд справи апеляційним судом, в загальній сумі 2046,24 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 березня 2016 року скасувати, а позов ОСОБА_3 задовольнити.

Поновити ОСОБА_3 на посаді електромонтера з ремонту і обслуговування апаратури та пристроїв зв'язку 6-го розряду енерго-ремонтної дільниці публічного акціонерного товариства «Конотопський арматурний завод».

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Конотопський арматурний завод» на користь ОСОБА_3 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 11030(одинадцять тисяч тридцять) грн. 58 коп. із відрахуванням необхідних податків та обов'язкових платежів.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 2669 грн. 44 коп. із відрахуванням необхідних податків та обов'язкових платежів підлягає негайному виконанню.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Конотопський арматурний завод» на користь держави судовий збір у розмірі 2046 грн.24 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: