АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22ц//791/1374/16 Головуючий у першій інстанції Бойко М.Є.
Єдиний унікальний номер: 661/4321/15ц Доповідач Базіль Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Базіль Л.В.

Суддів: Полікарпової О.М.

Прокопчук Л.П.

Секретар Прушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 17 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Регіональної філії «Одеської залізниці» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про часткове скасування рішення, стягнення невиплаченої винагороди за підсумком роботи за рік та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, зазначаючи, що він працював в вагонному депо станції Каховка Одеської залізниці на посаді юрисконсульта, звідки звільнений 26.02.2015 року на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (за угодою сторін).

Позивач вказував, що відповідач не виплатив йому винагороди за підсумками роботи за 2014 рік, виплата якої передбачена умовами колективного договору, укладеного на Одеській залізниці на 2011-2015 роки в розмірі 50% від окладу працівника.

1 жовтня 2015 року він звернувся до відповідача з проханням виплатити належні йому кошти, на що отримав відповідь про відмову у виплаті з посиланням на рішення комісії депо від 27.07.2015 року.

Позивач вважає, що його незаконно позбавлено винагороди за підсумками роботи за 2014 рік, оскільки він не мав доган та недоліків в роботі.

Посилаючись на викладене з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 1447 грн.50 коп. винагороди за підсумками роботи за 2014 рік, 40463 грн.98 коп. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку; скасувати п.7 рішення - протоколу від 23 липня 2015 року №ВЧДс-22/101 наради комісії по розгляду матеріалів на виплату винагороди за підсумками роботи за 2014 рік, стягнути витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 грн.

Ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 28 січня 2016 року до участі в справі у якості співвідповідача залучено - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця».

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 17 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове по суті позовних вимог, мотивуючи свою вимогу тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача за власним бажанням з підприємства є перешкодою у виплаті йому винагороди за підсумком роботи за 2014 рік. Крім того, у відповідності до протоколу №ВЧДс-22/101 наради комісії вагонного депо станція Каховка Одеської залізниці по розгляду матеріалів на виплату винагороди за підсумком роботи за 2014 рік від 23.07.2015 року вирішено ОСОБА_3 винагороду за підсумками роботи не виплачувати, оскільки він протягом року не досяг високих результатів у роботі, допустив невиконання п.2.1 розділу 2 посадової інструкції в частині якісної підготовки документів; практики складання і виконання договорів; ведення обліку та звітності; невиконання наказу від 01.10.2014 №ВЧДс-05/894 та розділу 4 посадової інструкції в частині відповідальності з питань профілактики правопорушень, запобігання та протидії корупції.

З таким висновком суду погодитися не можливо, з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що з 24.09.2012 року по 26.02.2015 рік ОСОБА_3 працював в ПАТ «Українська залізниця» на посаді юрисконсульта вагонне депо станція Каховка. Наказом від 26.02.2015 року №11/ос позивача було звільнено з роботи відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін.

Отже, висновок суду першої інстанції про звільнення позивача з займаної посади за власним бажанням, що є перешкодою у виплаті йому винагороди за підсумком роботи за 2014 рік є помилковим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

До структури заробітної плати, визначеної у статті 2 Закону України «Про оплату праці», входять: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

До заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (ч.3 ст.2 Закону України «Про оплату праці»).

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно - правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат.

Умови, розмір та порядок нарахування і виплати винагороди за підсумками роботи за рік працівникам публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» визначено Положенням про виплату винагороди за підсумком роботи за рік, затвердженим наказом Укрзалізниці від 23.12.2003 року №327-Ц та змін до нього згідно з наказами Укрзалізниці від 11.06.2007 року №313-Ц та від 04.06.2008 року №278-Ц.

Згідно з абзацом три розділу «Визначення права працівників на отримання винагороди» Положення працівникам, які пропрацювали весь календарний рік і звільнились до моменту виплати винагороди, виплата винагороди проводиться на загальних підставах.

Виплата винагороди за підсумком роботи за 2014 рік проводилась згідно з вказівкою Укрзалізниці від 20.07.2015 року, відповідно до якої розмір винагороди становить 50% від окладу працівника.

Рішення щодо позбавлення, зниження чи підвищення розмірів винагороди приймається комісією структурного підрозділу.

Як вбачається із змісту протоколу №ВЧДс-22/101 наради комісії по розгляду матеріалів на виплату винагороди за підсумком роботи за 2014 рік від 23 липня 2015 року ОСОБА_3 було позбавлено винагороди за 2014 рік, оскільки він не досяг високих результатів у роботі, а саме допустив невиконання п.2.1 розділу 2 посадової інструкції в частині якісної підготовки документів; практики складання і виконання договорів; ведення обліку та звітності; невиконання наказу від 01.10.2014 №ВЧДс-05/894 та розділу 4 посадової інструкції в частині відповідальності з питань профілактики правопорушень, запобігання та протидії корупції.

Разом з тим, у вказаному протоколі комісії не зазначено, що виявлені недоліки в роботі позивача за 2014 рік призвели до важких наслідків, що могло б слугувати підставою для позбавлення його винагороди повністю відповідно до змін, внесених наказом Укрзалізниця від 11.06.2007 року №313-Ц до Положення про виплату винагороди за підсумком роботи за рік.

Судом першої інстанції зазначені зміни, внесені до Положення про виплату винагороди за підсумком роботи за рік взагалі не досліджувались, а тому не встановлено чи могли виявлені недоліки в роботі позивача за 2014 рік бути підставою для позбавлення його винагороди за рік повністю.

Апеляційним судом встановлено, що відповідно до наказу Укрзалізниці від 11.06.2007 року №313-Ц до Положення про виплату винагороди за підсумком роботи за рік, затвердженого наказом Укрзалізниці від 23 грудня 2003 року №327-Ц, внесені зміни до абзацу одинадцятого розділу «Визначення права працівників на отримання винагороди» викладено зазначений абзац в новій редакції:

«Працівники, які допустили крадіжку майна, економічні злочини, прогули, появу на робочому місці у нетверезому або наркотичному стані, провіз безквиткових пасажирів, браки в роботі та інші недоліки, які призвели до важких наслідків позбавляються винагороди повністю, в інших випадках порушення трудової чи виробничої дисципліни розмір винагороди працівникам знижується, але не більше ніж на 50 відсотків. Рішення щодо позбавлення, зниження чи підвищення розмірів винагороди приймається комісією підприємства (структурного підрозділу), до складу якої включаються керівні працівники підприємства, головний бухгалтер , інженер з організації та нормування праці, економіст, інспектор з кадрів, юрисконсульт і представник первинної профспілкової організації».

Відповідно до довідки вагонного депо Каховка ДП «Одеська залізниця» від 27.11.2015 року №ВЧДс-11/4438 оклад ОСОБА_3 на грудень місяць 2014 року складав 2895,00 грн. (а.с.42).

Враховуючи наведене колегія суддів знаходить вимогу позивача про стягнення на його користь винагороди за 2014 рік правомірною, оскільки позивач пропрацював весь календарний рік і звільнився з підприємства за п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін, що не позбавляє його права на отримання зазначеної винагороди.

Разом з тим, вирішуючи питання розміру винагороди за рік, колегія суддів приймає до уваги висновок комісії по розгляду матеріалів на виплату винагороди за підсумком роботи за 2014 рік, відповідно до якого позивач мав певні недоліки в роботі та враховуючи, що такі недоліки не призвели до важких наслідків, вважає, що сума винагороди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 723 грн. 75 коп., виходячи із того, що розмір винагороди позивачу повинен бути знижений до 50% відповідно до Положення про виплату винагороди за підсумком роботи.

Беручи до уваги, що на момент звільнення позивача з підприємства, 26.02.2015 року, право на отримання винагороди за підсумками роботи за 2014 рік ще не настало, і отже, відповідачем не було порушено строків розрахунку при звільненні, передбачених ст.116 КЗпП України, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а тому позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку загальною сумою 40 463,98 грн. задоволенню не підлягають.

Не може бути задоволена і вимога позивача про скасування п.7 протоколу №ВЧДс-22/101 наради комісії по розгляду матеріалів на виплату винагороди за підсумком роботи за 2014 рік, оскільки в зазначеному пункті протоколу міститься висновок комісії щодо оцінки роботи позивача,яка повинна враховуватися при вирішенні питання виплати винагороди за рік. При цьому права позивача на отримання зазначеної винагороди відновленні, шляхом стягнення належної суми виплати з відповідача на користь ОСОБА_3 з урахуванням оцінки його роботи.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як таке, що ухвалене при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача.

У ч. 1 ст. 88 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

За надану позивачу правову допомогу за договором, ОСОБА_3 було

сплачено 5000,00 гривень, на підтвердження чого ним надано договір №24 про надання правової допомоги від 27.11.2015 року, укладений між позивачем та адвокатом Самсон В.В. та квитанцію про оплату витрат. (а.с.21)

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума витрат на правову допомогу, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1000,00 грн. та на користь держави судовий збір в сумі 36 грн.52 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,309 ЦПК України колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 17 березня 2016 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 723 грн. 23 коп. винагороди за підсумком роботи за 2014 рік, 1000 грн. витрат на правову допомогу.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в сумі 36 грн. 52 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Л.В Базіль

Судді: О.М Полікарпова

Л.П Прокопчук

/