Справа № 336/6013/16-ц
пр. № 2/336/2998/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Дмитрюк О.В., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» за довіреністю ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору у цивільній справі за позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором на різницю,

ВСТАНОВИВ:

11.10.2016 р. до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором на різницю.

Як вбачається з позову, позивач ставить питання про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором на різницю в сумі 1 220 250 грн.. У відповідності до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з 01.01.2016 р. ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, встановлена у розмірі 1,5 відсотка ціни позову але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (1378 грн.), відповідно, судовий збір за даним позовом складає 18303,75 грн..

Позивачем до позовної заяви додано платіжне доручення про сплату судового збору в сумі 6890 грн., зазначена сума зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвалою суду від 12.10.2016 р. позовна заява залишена без руху у звязку зі сплатою судового збору не в повній мірі, позивачу надано строк для усунення недоліків.

За клопотанням позивача, ухвалою суду від 26.10.2016 р. строк для усунення недоліків продовжено.

31.10.2016 р. до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» ОСОБА_5 та заява представника позивача за довіреністю - ОСОБА_2 про відстрочення сплати судового збору.

Ухвалою суду від 01.11.2016 р. в задоволенні заяв відмовлено.

14.11.2016 р. до суду надійшла заява представника позивача за довіреністю ОСОБА_2 про звільнення позивача від сплати судового збору.

В заяві зазначається, що відповідно до постанови Правління НБУ від 20.11.2014 р. № 733 «Про віднесення ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 20.11.2014 р. № 733 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», відповідно до якого, з 21.11.2014 р. розпочато процедуру виведення ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. На підставі постанови Правління НБУ від 19.03.2015 р. № 188, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 р. № 63, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк». Зазначена інформація є публічною та розміщена на офіційних сайтах НБУ та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Посилаючись на неплатоспроможність та важке фінансове становище, заявник просить звільнити позивача від сплати судового збору.

Перевіривши доводи заяви та їх обґрунтованість доказами, суддя вважає, що підстав для її задоволення не вбачається, виходячи з наступного:

Судовий збір, як складова частина судових витрат, виконує, зокрема, компенсаційну і превентивну функцію, які полягають у відшкодуванні коштів, витрачених державою на здійснення правосуддя, а також коштів, витрачених особами, що звертаються до суду або вчиняють певні процесуальні дії, а також попереджає необґрунтовані звернення до судів, забезпечує виконання юридично зацікавленими в результаті справи особами своїх процесуальних обов'язків.

Європейський суд з прав людини у рішенні по "Справа "Креуз проти Польщі" (Case of Kreuz v. Poland)" від 19.06.2001 року окремо наголосив, що характеристики судового провадження, як справедливість, відкритість та невідкладність, насправді не мають жодної цінності, якщо таке провадження передусім не порушено і в цивільних справах навряд чи можна уявити верховенство права без можливості мати доступ до суду.

Проте Європейський суд з прав людини вважає, що положення пункту 1 статті 6 про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення Європейського суду з прав людини "Справа Ейрі" від 09.10.1979 року).

Таким чином, "право на суд" не є абсолютним. Право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави та з боку держави може бути піддане обмеженням, зокрема шляхом встановлення помірного судового збору.

Законодавством України зазначене правове положення знайшло своє відображення в ст. 8 Закону України "Про судовий збір", ст. 82 ч. 3 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Як вбачається з наведеної норми, єдиною підставою для відстрочення, розстрочення або звільнення сторони від сплати судового збору є врахування судом майнового стану.

Відповідно до ст. 190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки, тобто, під поняттям "майновий стан" розуміється сукупність належних особі майнових прав та обов'язків.

Відповідно до положень п. 29 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах відповідно до статті 8 Закону № 3674-VI та статті 82 ЦПК єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Зокрема, законом який регулює питання про сплату судового збору, його розміру, порядок сплати, повернення і звільнення від сплати судового збору є Закон України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено вичерпаний перелік осіб які звільнені від сплати судового збору, позивач, до кола яких, не входить.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.1 постанови від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, повязані з судовими витратами, у чіткій відповідності до ЦПК, Закону України «Про судовий збір», забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами позивача щодо можливості звернення до суду та інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади. У зв'язку із цим обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для звільнення від такої сплати.

Крім того, дана дія є правом суду і застосовується у виключних випадках за наявності лише вагомих для цього підстав.

Позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження неможливості сплати судового збору із-за скрутного матеріального становища, тому підстави для звільнення від сплати судового збору відсутні.

Керуючись ст. 82 ЦПК України, ст.ст. 4, 5, 8 Закону України «Про судовий збір», суддя -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» ОСОБА_5 за довіреністю ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Дмитрюк