Справа № 2/489/715/2016
РІШЕННЯ

Іменем України

08.06. 2016 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

при секретарі - Бреженюк Н.С.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідачка ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним в частині покупця, визнання покупцем та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2016 р. ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним в частині покупця, визнання дійсним покупцем та визнання права власності. При цьому позивач посилався на те, що згідно Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва договір дарування 23/100 часток житлового будинку, укладений між відповідачами визнано удаваним правочином, що приховує договір купівлі-продажу нерухомості між тими ж особами. Однак позивач зазначає, що оскільки спірне майно було придбано за його власні кошти для своїх особистих потреб, після купівлі будинку він користувався ним, проводив ремонтні та будівельні роботи, облаштовував його меблями, як власник, відповідно саме він є дійсним покупцем спірного будинку.

Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_4 просить суд: визнати недійсним, в частині покупця, правочин щодо купівлі-продажу 23/100 частин житлового будинку, з прилеглими господарськими спорудами, огорожею та спорудами по АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2; визнати його покупцем 23/100 житлового будинку, із всіма прилеглими господарськими будівлями, який розташований за адресою АДРЕСА_2, та має наступні характеристики: загальна площа 90,4 кв.м., житлова площа 60,5 кв.м., літня кухня літ. Б, вбиральня літ. Д, сарай літ. Е, сарай літ. Ж, гараж літ. З, прибудова до літньої кухні літ. Б, веранда літ. «б», огорожа № 2, 3, 4, 6, споруди за № 5, 11; визнати за ним право власності на 23/100 житлового будинку, із всіма прилеглими господарськими будівлями, який розташований за адресою АДРЕСА_2.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав. Наполягав на тому, що будинок придбано за кошти позивача для його особистих потреб, через що саме він є покупцем за договором.

Представник відповідача позов не визнала. При цьому посилалась на те, що вимоги за позовом спростовуються фактами, встановленими судовим рішенням, через що не підлягають задоволенню через безпідставність.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Правом визначати предмет та підставу позову наділений лише позивач ( ст. ст. 11, 27, 31 ЦПК України).

09.11.2015 р. Ленінським районним судом м. Миколаєва було постановлено Рішення по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, за участю третьої особи ОСОБА_4 про визнання правочину удаваним, позбавлення права власності шляхом переведення прав та обов'язків покупця і визнання права власності, позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання правочину удаваним, позбавлення права власності шляхом переведення прав та обов'язків покупців і визнання спільної сумісної власності, відповідно до якого вимоги позивача ОСОБА_6 та третьої особи ОСОБА_4 задоволено частково. А саме визнано договір за реєстровим № 791 від 05.05.2012 р., посвідчений ПН ММНО Помазан Я.В., відповідно до якого ОСОБА_5 подарував ОСОБА_2 23/100 частин житлового будинку з прилеглими господарськими будівлями, огорожею та спорудами по АДРЕСА_2 - удаваним правочином, що приховує договір купівлі-продажу цієї нерухомості між тими ж особами. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 14.12.2015 р. дане Рішення суду залишено без змін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вищевказаними судовими рішеннями встановлені наступні обставини, які передували зверненню до суду та не підлягають доказуванню з огляду на ст.61 ЦПК України, а саме:

ОСОБА_2, після смерті у 2006 р., ОСОБА_9, з яким тривалий час перебувала у фактичних шлюбних відносинах, продовжувала підтримувати стосунки з його батьком ОСОБА_4 (позивачем по справі) і познайомила його надалі з ОСОБА_6, з яким почала проживати однією сім'єю, без реєстрації шлюбу.

ОСОБА_4 є самотнім і, оскільки ОСОБА_6 з ОСОБА_2 виявляли до нього турботу, він вважав їх своєю сім'єю і сподівався на таке ставлення до нього і догляду довічно.

ОСОБА_4 мешкав на дачі в с. Лоцкіно Баштанського району, але в м. Миколаєві у нього у власності була квартира АДРЕСА_1, і на пропозицію ОСОБА_6 переїхати ближче до їх сім'ї із ОСОБА_2 вони вдвох узгодили, що квартира, що належить ОСОБА_4 буде продана, а ОСОБА_4 переїде жити до житлового будинку в с. Кір'яковка Миколаївського району, який ОСОБА_6 купить за свої кошти.

Крім того, ОСОБА_4 з ОСОБА_6 погодили, що кошти від продажу належної ОСОБА_4 квартири підуть на забезпечення житлом ОСОБА_2, яка була на той час вагітна дитиною від ОСОБА_6

ОСОБА_6 на себе нерухомість оформляти не хотів, оскільки стосовно нього є незавершені виконавчі провадження. Він хотів оформити нерухомість взагалі на доньку, коли та народиться, але знайшовся варіант з придбанням частини будинку по АДРЕСА_2, тому оформив договір дарування порадившись з ОСОБА_4 на ОСОБА_2

Оформленням послідовно трьох угод - придбанням за його особисті кошти будинку в с. Кіряковка на ім'я ОСОБА_2, для проживання ОСОБА_4, продажу належної ОСОБА_4 квартири та придбанням частини будинку по АДРЕСА_2 займався особисто ОСОБА_6.

Гроші, виручені від продажу квартири, належної ОСОБА_4, повністю пішли на придбання у ОСОБА_5 частини будинку по АДРЕСА_2.

Також ОСОБА_6 вклав в наступні півтора роки особисті кошти на капітальний ремонт придбаного на ім'я ОСОБА_2 будинку, в інтересах сім'ї.

ОСОБА_4, вважаючи членами своєї родини ОСОБА_6 та ОСОБА_2, дійсно мав намір, разом із ОСОБА_10 забезпечити житлом новонароджену дитину ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на її ім'я, але не бажали впустити варіант, що з'явився з продажу частини будинку по АДРЕСА_2, тож узгодили разом оформити купівлю на ОСОБА_2 за кошти виручені з продажу належної йому квартири АДРЕСА_1.

Фактично угода з приводу купівлі на ОСОБА_2 частини житлового будинку відбувалася з пропущенням стадії оформлення на ОСОБА_4 купівлі цієї частини, щоб не витрачатися на нотаріуса і податки двічі.

05.05.2012 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був укладений Договір дарування, відповідно до умов якого ОСОБА_5 подарував ОСОБА_2 23/100 часток житлового будинку № 21 із всіма прилеглими господарськими будівлями, огорожею та спорудами, що розташований в АДРЕСА_2. Вказаний Договір посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу - Помазан Я.В.

Згідно Витягу про державну реєстрацію прав від 07.05.2012 р. ОСОБА_2 на підставі Договору дарування на праві приватної спільної часткової власності належить 23/100 часток будинку АДРЕСА_2.

Напередодні, 28 квітня 2012 р., ОСОБА_4 продав за договором за реєстровим №754 посвідченим тим самим нотаріусом належну йому квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків.

Оскільки судовим рішенням було встановлено, що дійсне і вільне волевиявлення ОСОБА_4, як власника коштів, за які в повному обсязі було придбано 23/100 частки спірного будинку було направлено на сплату ціни придбання їх саме на ім'я ОСОБА_2, а не на себе, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню через їх безпідставність.

При цьому суд не може погодитись із твердженнями позивача, оскільки вони спростовуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 30, 60, 62, 123, 212, 214 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним в частині покупця, визнання покупцем та визнання права власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: