ухвала

іменем україни

02 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсними кредитного договору та договору поруки, за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 10 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк», обґрунтовуючи вимоги тим, що 28 березня 2008 року між відповідачем і ОСОБА_3 було укладено договір № 17-2008-759, згідно з умовами якого остання отримала споживчий кредит у розмірі 69 000 швейцарських франків. На забезпечення виконання вказаного договору того ж дня між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 017-2008-759-Р. Позивачі вказували, що умови оспорюваного кредитного договору є несправедливими та такими, що суперечать принципу добросовісності, зокрема, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків і погіршують становище ОСОБА_3 як споживача. При укладанні кредитного договору ОСОБА_3 не було надано повної орієнтовної вартості кредиту, детального розпису загальної вартості кредиту, не повідомлено завчасно про додаткові витрати на страхування і нотаріуса та не включено такі умови до кредитного договору. Крім того, 03 лютого та 15 грудня 2009 року між ОСОБА_3 та відповідачем були укладені додаткові угоди до кредитного договору, якими збільшено процентну ставку, при цьому такі угоди підписані нею внаслідок морального тиску з боку банку. Також відбулися зміни у витратах, а саме у платі за обслуговування кредиту. Додатково позивачі вказували, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_3 передала банку квартиру, однак банк реалізував її в межах виконавчого провадження за низькою ціною, внаслідок чого продовжує існувати заборгованість. Крім того, ОСОБА_3 не отримувала від банку грошові кошти, їх перерахування здійснив банк та примусив укласти угоду купівлі-продажу квартири, яку самостійно підібрав для неї. Також зазначали, що у кредитному договорі вказана валюта швейцарські франки, а у графіку погашення кредиту - долари США. При цьому при укладенні договору банк не повідомив їх про існуючі ризики валютного кредиту. Посилаючись на викладене та керуючись положеннями Закону України «Про захист прав споживачів», позивачі просили визнати недійсними вищевказані договори кредиту та поруки.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 10 вересня 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4 просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 28 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством (далі - ВАТ «Універсал Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», і ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 17-2008-759, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 69 000 швейцарських франків зі сплатою 9,95 % річних за користування кредитом терміном до 2038 року. У додатку № 1 до кредитного договору міститься перелік сукупних послуг, що надаються кредитором та третіми особами і пов'язані з отриманням та обслуговуванням кредиту (а.с.10). У додатку № 2 до вказаного договору зазначений графік платежів (а. с. 5-8).

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 28 березня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, з подальшими змінами до нього (а. с. 17-20).

03 лютого 2009 року між ВАТ «Універсал банк» і ОСОБА_3 укладено додаткову угоду до вищевказаного кредитного договору, відповідно до умов якої змінено процентну ставку у період з 03 лютого 2009 року по 14 січня 2010 року до 7,67 % річних, з 15 січня 2010 року по 14 січня 2015 року - 10,33 % річних, а з 15 січня 2015 року - 10,95 % річних.

15 грудня 2009 року між ВАТ «Універсал банк» і ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до умов якої змінено процентну ставку у період з 15 грудня 2009 року по 23 грудня 2009 року до 3,01 % річних, у період з 24 грудня 2009 року по 14 січня 2011 року - 10,95 % річних.

24 грудня 2009 року між ВАТ «Універсал банк» і ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до кредитного договору, згідно з умовами якої змінено процентну ставку та у період з 24 грудня 2009 року по 15 січня 2011 року встановлено її у розмірі 3,01% річних, у період з 15 січня 2011 року по січень 2016 року - 10,33 % річних, з 15 січня 2016 року - 7,91%.

Також встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 31 березня 2011 року у справі № 2-1052/11 стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал банк» заборгованість за кредитним договором від 28 березня 2008 року № 0172008-759 та додатковими угодами до нього у розмірі 70 997,77 швейцарських франків, що еквівалентно 531 027, 82 грн. У рахунок погашення вказаної заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 28 березня 2008 року та додатковою угодою до нього від 24 грудня 2009 року, а саме на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 на праві власності шляхом надання ПАТ «Універсал банк» права продажу вказаного предмету іпотеки через проведення прилюдних торгів (а. с. 73-75).

Вказаним судовим рішенням встановлено укладення кредитного договору між ОСОБА_3 та ПАТ «Універсал банк» та отримання готівки за її заявою. Загальна сума кредитного договору становила 70 997,77 швейцарських франків для придбання майна.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що передбачених положеннями Закону України «Про захист прав споживачів»підстав для визнання кредитного договору недійсним немає, оскільки позивачі не довели наявність умов для визначення такого договору несправедливим. У зв'язку з наведеним також відсутні підстави для визнання недійсним похідного договору поруки.

Такі висновки судів попередніх інстанції є правильними, ґрунтуються на фактичних обставинах справи та відповідають вимогам матеріального і процесуального права.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За положеннями ст. 627 ЦК України та ч. ч. 2, 3 ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а також мають право врегулювати в договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами, а також сторони можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Вказані положення узгоджуються із нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

Пунктами 3.1, 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, передбачено, що в кредитному договорі або додатку до нього банки зобов'язані надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке: перелік, розмір всіх комісій банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, в тому числі комісії з обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування тощо, і не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку, зокрема за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо).

Судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, що під час укладення оспорюваного кредитного договору, позичальника ОСОБА_3 у письмовій формі було ознайомлено із необхідними даними про умови кредитування, передбачені як ч. 4 Закону «Про захист прав споживачів», так і Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», зокрема, щодо валюти кредитування, параметрів кредиту, додаткових витрат, обов'язкових платежів при купівлі нерухомості і приблизної загальної суми витрат, про що свідчить її підпис на вказаних документах (а. с. 34, 37-42).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У той же час, позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 1056 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

За правилами п. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

Таким чином, вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 10, 60, 212-214, 303, 315 ЦПК України встановили фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, та дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові, оскільки оспорюваний кредитний договір було укладено позивачем саме на викладених у ньому умовах, які її влаштували і заперечень не викликали, що підтверджується її особистим підписом, остання не відмовилася від його виконання, а тривалий час користувалася кредитними коштами.

Судами вмотивовано відхилено посилання на непопередження банком про зміну курсу гривні до валюти кредиту та виниклі у зв'язку з цим ускладнення щодо повернення наданого кредиту, оскільки такі доводи не можуть свідчити про суперечливість правочину моральним засадам суспільства та бути підставою недійсності правочину (ст. 215 ЦК України). так як позивач, маючи необхідний обсяг цивільної дієздатності, не могла не усвідомлювати, що курс національної валюти України не є незмінним, а тому могла і повинна була передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цим договором.

Крім того, судами правильно встановлено, що посилання на відповідача у своїх запереченнях на валюту кредиту - долари США є технічною опискою, оскільки вбачається, що кредит укладено саме у швейцарських франках, що підтверджується також рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 31 березня 2011 року у справі № 2-1052/11.

Також встановлено, що одночасно із укладенням додаткових договорів до оспорюваного кредитного договору про зміну процентної ставки за користування кредитними коштами банком було укладено додаткові угоди до оспорюваного договору поруки, відповідно до яких повідомлено поручителя про внесені зміни.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Докази та обставини, на які посилаються заявники в касаційній скарзі фактично зводяться до переоцінки викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 10 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Ступак