У х в а л а

іменем україни

09 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Парінової І.К.,

Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Верховинської селищної ради, третя особа - Реєстраційна служба Верховинського районного управління юстиції, про визнання недійсним рішення селищної ради від 07 лютого 2014 року, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання недійсним рішення селищної ради від 20 грудня 2013 року в частинах щодо виготовлення технічної документації із землеустрою, зобов'язання укласти договір оренди земельних ділянок, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями, спорудами та будівлями шляхом заборони проїзду навкруг нежитлової будівлі, знесення огорожі, знесення самовільно влаштованих будівель і споруд, влаштування водовідведення, демонтаж витяжки і влаштування її відповідно до норм ДБН, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 2003 року він є власником нежитлового будинку (лазні) по АДРЕСА_1. З цього ж року він орендує земельну ділянку, призначену для обслуговування викупленої будівлі. Останній договір був укладений 25 травня 2010 року строком на три роки. Предметом договору були дві земельні ділянки площею 0,0567 га та 0,0520 га. Умови договору оренди виконувались ним належним чином. У лютому 2014 року суміжний користувач земельної ділянки ОСОБА_3 почала виготовляти технічну документацію для отримання земельної ділянки у власність. Для уникнення конфлікту та дотримання добросусідських відносин він погодився на передачу їй земельної ділянки, яку вони використовували спільно та частину орендованої ним земельної ділянки з умовою надання безперешкодного доступу до входу в котельню шириною 2 м та безперешкодного обслуговування тимчасової споруди - навісу для дров, який ним збудовано в 2003 році. У 2011 році він переніс його на земельну ділянку, яку орендує, де він знаходиться дотепер. Питання площі та меж земельної ділянки, яка передається у власність ОСОБА_3 та яка залишається йому в оренду розглядалося на сесії Верховинської селищної ради.

Після підписання погоджених меж геодезична організація, що виготовляла документацію, вийшла на місце для встановлення меж в натурі, і тоді він побачив, що їх домовленість порушена. Ширина проходу до кочегарки становить менше 1 м, а межі земельної ділянки, яка передається у власність ОСОБА_3, проходять по існуючій споруді - навісу для дров. З того часу він неодноразово усно звертався до Верховинської селищної ради з проханням вирішити конфлікт та встановити межі в натурі згідно існуючих домовленостей. Протягом березня-травня 2014 року комісія прибувала на місце спору три рази, однак проблему так і не вирішили. Станом на сьогодні спірна земельна ділянка передана ОСОБА_3 у власність та нею розпочалося будівництво різних допоміжних господарських споруд впритул до його дроворуба, без дотримання архітектурних норм та в порушення правил добросусідства, визначених Земельним кодексом України, зокрема відповідачкою збудовано дерев'яний сарай до дроворуба і вода з даху стікає на його споруду та псує стіну. Також було зруйновано частину дровітні, що призводить до псування палива. ОСОБА_3 було збудовано огорожу, що унеможливлює доступ до котельні, яка опалює належне йому на праві власності приміщення.

Вважає, що зменшення площі орендованої ним земельної ділянки та передача ОСОБА_3 у власність земельної ділянки відбулася з порушенням його права як землекористувача та власника будівлі, так як передача земельної ділянки, яку він орендує відбулася без його згоди. Крім того, відповідачка порушує правила добросусідства та чинить йому перешкоди у користуванні його майном. Маючи заїзд до власної земельної ділянки з АДРЕСА_1, ОСОБА_3 постійно користується орендованою ним земельною ділянкою для проїзду автомобілем гостей, які відпочивають в її садибі, хоча згідно інформації Верховинської райархітектури та викіпіровки з генплану, проїзду там немає.

Позивач просив визнати недійсним рішення 26 сесії 6 демократичного скликання Верховинської селищної ради Івано-Франківської області від 07 лютого 2014 року про затвердження ОСОБА_3 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0764 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться по АДРЕСА_1 та передачу ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки площею 0,0764 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за зазначеною адресою; скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0764 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться по АДРЕСА_1, надану ОСОБА_3; зобов'язати ОСОБА_3 не чинити йому перешкод у користуванні земельною ділянкою, що знаходиться в його користуванні на підставі договору оренди шляхом заборони проїжджати та проходити по ній та надання проходу шириною 4 м для обслуговування котельні придбаної ним лазні; зобов'язати Верховинську селищну раду укласти з ним договір оренди земельних ділянок площею 0,0567 га та 0,0520 га в межах, що існували на момент укладення договору оренди у 2010 році; стягнути з відповідача судові витрати.

У грудні 2014 року позивач уточнив позовні вимоги та просив зобов'язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити йому перешкод в користуванні нежитловими приміщеннями, спорудами та будівлями шляхом заборони проїзду навкруг належної йому нежитлової будівлі, що знаходяться в АДРЕСА_1, знесення огорожі по периметру між належним йому дроворубом та нежитловим приміщенням кафе, знесення самовільно влаштованих будівель і споруд, що знаходяться на землі загального користування на орендованій ним землі, влаштування водовідведення з-будівель, що належать відповідачам щоб вода не заливала належні йому будівлі, демонтаж витяжки і влаштування його відповідно до норм ДБН.

Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні земельною ділянкою, що знаходиться в його користуванні на підставі договору оренди, шляхом заборони проїжджати та проходити по ній та надання проходу шириною 2 м для обслуговування котельні придбаної ним лазні.

Зобов'язано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перенести огорожу по периметру між належним ОСОБА_2 дроворубом та нежитловим приміщенням кафе.

У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2015 року рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2015 року в частині усунення перешкод ОСОБА_2 у користуванні земельною ділянкою шляхом заборони ОСОБА_3 проїжджати та проходити по ній та падання проходу шириною 2 м скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2015 року в частині зобов'язання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перенести огорожу змінено.

Зобов'язано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перенести огорожу, встановивши її відповідно до межових знаків, які були винесені в натурі на місцевості згідно проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення в частині відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалили законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Частково скасовуючи та змінюючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи в скасованій частині нове рішення, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку відповідно до вимог ст. ст. 212, 303 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Отже, встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2015 року в частині залишення без змін рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2015 року ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2015 року в частині, що залишена без змін рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: І.К. Парінова

О.В.Ступак