Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Демянчук С.В., Ковалевича С.П.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Економ Комфорт" на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 08 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Економ Комфорт" про визнання недійсним договору про надання послу,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 08 квітня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним Договір № 03603 від 26 листопада 2014 року, що укладений між ТОВ "Економ Комфорт" та ОСОБА_1

Стягнуто з ТОВ "Економ Комфорт" на користь ОСОБА_1 9 900 гривень сплачених ним коштів, а також судові витрати в розмірі 257 гривень 90 копійок та витрати на правову допомогу в розмірі 350 гривень.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ТОВ "Економ Комфорт" подало апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що позивачеві були роз'ясненні всі умови отримання позики, позивачем добровільно було підписано оспорюванні договори і він мав можливість ознайомитися з ними протягом п'яти календарних днів.

Крім того, позивач жодного разу не звернувся до відповідача з вимогою роз'яснити чи уточнити умови договорів, не звертався з будь-якими претензіями чи скаргами на дії чи бездіяльність представника відповідача.

Предметом оспорюваного договору є надання юридичних та інформаційно-консультанційних послуг, будь-яких передбачених ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» умов він не містить.

Зазначає, що приєднуючи діяльність відповідача до адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, суд першої інстанції не провів аналіз оспорюваних договорів та умов програми відповідача.

Просить рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 08 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанцій виходив з того, що спірні правочини були укладені шляхом введення в оману, позивачу належним чином не роз'яснено умов даного договору.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів Апеляційного суду Рівненської області не погоджується з огляду на таке.

Судом встановлено, що 26 листопада 2014 року ТОВ "Економ Комфорт" та ОСОБА_1 уклали договір №03603/14, за умовами якого товариство зобов'язалося за плату вчинити від імені позивача та за його рахунок надати певні послуги, спрямовані на придбання товару, визначеного в додатку № 1 (позики) , у тому числі: сформувати групу учасників, забезпечити її адміністрування; присвоїти та повідомити учаснику його номер групи та персональний код у групі; організувати та провести розподіли свідоцтв; здійснити оплату товару на користь учасника та/або надати учаснику відповідну суму в позику; надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатками до нього.

Крім того, 26 листопада 2014 року між ним та ТОВ "Економ Комфорт" укладено договір №03603, за яким замовник доручив, а виконавець узяв на себе зобов'язання за плату в розмірі 9,9 % від вартості товару та/або цільової позики, що відповідно становить 9 900 грн., здійснити такі дії: забезпечити дбайливе оформлення договору про участь у програмі для замовника з дотриманням вимог чинного законодавства, надавати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні та довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі замовника у програмі.

ОСОБА_1 26 листопада 2014 року через відділення Ощадбанку згідно квитанції № 236 (а. с. 10) перерахував відповідачу 9 900 гривень з призначенням платежу - оплата за надані послуги за договором № 03603 від цієї ж дати.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

За змістом статті 9 Закону України від 1 червня 2000 року № 1775-ІІІ "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" та статті 34 Закону № 2664-ІІІ діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону № 2664-ІІІ під поняттям "фінансова послуга" розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-VІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг" (далі - Закон №3462-VІ) (набрав чинності 8 січня 2012 року) внесено зміни до частини першої статті 4 Закону № 2664-ІІІ та доповнено її пунктом 111 , відповідно до якого фінансовими вважаються послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Згідно з пунктами 3, 4 розділу II "Прикінцеві положення" ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність з вимогами цього Закону (тобто до 8 січня 2013 року), а спеціально уповноважений орган виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг зобов'язаний у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Нацкомфінпослуг) як уповноважений державний орган 9 жовтня 2012 року розпорядженням №1676 затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (далі - Ліцензійні умови).

Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах, і передбачили, що діяльність цих груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та (або) послуг.

Згідно з пунктами 1.2, 1.5 розділу І Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Ліцензіатом є фінансова установа, яка одержала ліцензію на провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Фінансова установа може провадити діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах тільки після отримання ліцензії Нацкомфінпослуг відповідно до цих Ліцензійних умов.

Як вбачається з матеріалів справи, договори укладено 26 листопада 2014 року, тобто коли закон передбачив отримання ліцензії для надання послуг з адміністративного фінансування активів для придбання товарів у групах.

Таким чином, предметом спірних договорів є послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, тому суд першої настанції прийшов до обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання цих договорів недійсними, оскільки зазначені послуги вважаються фінансовими і регулюються ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", а матеріали справи не містять підтвердження щодо отримання відповідної ліцензії.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та прийшов до висновків які не відповідають обставинам справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303,304,307, 309, 313, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Економ Комфорт" задовольнити частково.

Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 08 квітня 2016 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним Договір № 03603 від 26 листопада 2014 року, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Економ Комфорт" та ОСОБА_1.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Економ Комфорт" на користь ОСОБА_1 9 900 (дев'ять тисяч дев'ятсот) гривень сплачених ним коштів, а також судові витрати в розмірі 257 (двісті п'ятдесят сім) гривень 90 копійок та витрати на правову допомогу в розмірі 350 (триста п'ятдесят) гривень.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча А.М. Шеремет

Судді : С.В. Демянчук

С.П. Ковалевич