Справа № 367/7401/14-ц Головуючий у І інстанції Карабаза Н. Ф.
Провадження № 22-ц/780/4743/16 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 26 24.11.2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Данілова О.М., Журби С.О., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И Л А :

19 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, де зазначив, що 18 травня 2009 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено договір №SAMDN1445, за яким він передав банку грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США на строк до 18 травня 2010 року.

Для внесення суми владу банк відкрив депозитний рахунок. Процентна ставка за користування вкладом складає 12,5% річних, номер депозитного рахунку НОМЕР_1.

Договір неодноразово продовжувався і на день подання позовної заяви договір №SAMDN1445 є чинним, сума коштів на рахунку НОМЕР_1 станом на 22 травня 2014 року становила 32 611,74 доларів США.

Крім того, 18 травня 2009 року між відповідачем та ним було укладено договір №SAMDN1376, за яким він передав банку грошові кошти у розмірі 100 000 грн. на строк до 18 травня 2010 року.

Для внесення суми вкладу банк відкрив депозитний рахунок. Процентна ставка за користування вкладом складає 22% річних, номер депозитного рахунку НОМЕР_2.

Договір неодноразово продовжувався і на день подання позовної заяви договір №SAMDN1376 є чинним. Сума коштів на рахунку НОМЕР_2 станом на 22 травня 2014 року становила 449 420,48 грн.

З березня 2014 року банком повністю на всій території України заблоковано можливість вільно користуватися та розпоряджатися його власними коштами, розміщеними на вказаних рахунках та вкладах банку.

Він неодноразово звертався до call-центру банку, до співробітників банку, відповідальних за обслуговування його карток, на що не отримував обґрунтованої, відповідно до законодавства України, відповіді, а лише посилання на неможливість обслуговування рахунків та карток клієнтів, відкритих у відділеннях банку в Автономній Республіці Крим.

30 квітня 2014 року банку, на ім'я голови правління Дубілета О.В., ним направлена вимога розблокувати доступ до рахунків та вкладів за вищезазначеними договорами та прохання перевести зазначені договори на обслуговування до відділення Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» за адресою: м. Київ, просп. Перемоги, 27-А.

Однак, письмова відповідь по суті вимоги на момент подання позовної заяви так і не надана.

У зв'язку із цим, ним 27 серпня 2014 року надані банку заяви про розірвання договорів депозитного вкладу від 18 травня 2009 року №SAMDN1445 та №SAMDN1376 із вимогою виплати коштів.

Відповідач був зобов'язаний повернути кошти депозитних вкладів та проценти за користування вкладом 01 вересня 2014 року, однак свій обов'язок не виконав.

Тому позивач вважає, що договір №SAMDN1445 від 18 травня 2009 року, договір №SAMDN1376 від 18 травня 2009 року, є розірваними з передбачуваної дати розірвання - 01 вересня 2014 року.

У зв'язку з цим просив розірвати дані договори та повернути йому суми депозитних вкладів та процентів за користування вкладами.

Справа судами слухалась неодноразово. Так, ухвалою колегії судів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 лютого 2016 року заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 05 листопада 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 07 липня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення суд першої інстанції зазначив, що договори укладені на погоджених сторонами умовах, доказів істотних порушень договору позивачем не обґрунтовано, а також не надано належних та допустимих доказів, оскільки надані ним договори не містять мокрих печаток, а довідки видані та завірені філією після припинення її роботи на території АР Крим не можуть бути доказом, що такі договори були дійсно укладені, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Не погоджуючись із ухваленим місцевим судом рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Суд, з'ясувавши обставини і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 18 травня 2009 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та позивачем укладено договір №SAMDN1445 ( а.с. 223 т. 2 ).

За цим правочином позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США на строк до 18 травня 2010 року.

Для внесення суми владу банк відкрив позивачу депозитний рахунок. Відсоткова ставка за користування вкладом, відповідно до правочину, складає 12,5% річних, номер депозитного рахунку НОМЕР_1 ( там же ).

Згідно із п. 7 договору, у випадку якщо у строк не пізніше дня закінчення строку вкладу клієнт не заявив банку про повернення вкладу, цей договір продовжується ще на один строк, вказаний у таблиці 1 цього договору.

Також, 18 травня 2009 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та позивачем укладено договір №SAMDN1376 ( а.с. 228 т. 2 ).

За цим правочином позивач передав банку грошові кошти у розмірі 100 000 грн. на строк до 18 травня 2010 року.

Для внесення суми владу банк відкрив позивачу депозитний рахунок. Відсоткова ставка за користування вкладом складає 22% річних, номер депозитного рахунку НОМЕР_2.

Крім цього, 10 вересня 2013 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору №SAMDN1376, за яким сума вкладу становить 406 257,10 грн, термін вкладу - 12 місяців, відсоткова ставка за користування вкладом - 18% річних ( а.с. 235 т. 2 ).

Відповідно до п. 7 договору, у випадку якщо у строк не пізніше дня закінчення строку вкладу клієнт не заявив банку про повернення вкладу, цей договір продовжується ще на один строк, вказаний у таблиці 1 цього договору ( там же ).

При цьому, 27 серпня 2014 року позивач подав відповідачу заяви про припинення ( розірвання ) договорів депозитного вкладу від 18 травня 2009 року №SAMDN1445 та №SAMDN1376 і просив повернути йому суми вкладу та суми нарахованих процентів за правочинами на 01 вересня 2014 року ( а.с. 25, 26 т. 1 ).

ОСОБА_2 запропоновано банком здійснити реструктуризацію боргу, від якої той відмовився ( а.с. 34, 36 т. 1 ).

19 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із названим позовом, вимоги за яким останній раз уточнив 24 листопада 2016 року ( а.с. 1-10 т. 1, а.с. 62-63 т. 3 ).

Таким чином, заборгованість Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» за договором №SAMDN1445 від 18 травня 2009 року станом на 18 травня 2014 року становить 36 040,65 ( 20 000 х ( 1 + 12,5 : 100 ) доларів США, із них: 20 000 доларів США - початкова сума вкладу, 16 040,65 ( 36 040,65 - 20 000 ) доларів США - сума процентів за 5 років.

В еквіваленті з азначені суми заборгованості становлять відповідно, 511 752,38 грн. та 410 442,04 грн., виходячи із курсу долара США на період ухвалення цього рішення в 2 558,7619 грн. за 100 доларів США.

При цьому, пеня відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", з моменту розірвання договору за ініціативою позивача у відповідності до заяви від 27 серпня 2014 року та виникнення у відповідача зобов'язання виконати умови правочину, зокрема, з 01 вересня по 18 листопада 2014 року ( 78 днів ), враховуючи зазначений курс, становить 2 157 934,94 ( 36 040,65 х 3 : 100 х 78 х 2 558,7619 : 100 ) грн.

Три проценти річних, у відповідності до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, за вказаний період становитиме 5 912,15 ( 36 040,65 х 3 : 100 х 78 : 365 х 2 558,7619 : 100 ) грн.

За договором №SAMDN1376, укладеним 18 травня 2009 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та позивачем проценти за період з моменту укладення правочину до 18 травня 2013 року ( 4 роки ) становитимуть 121 533,46 ( 100 000 х ( 1 + 22 : 100 ) - 100 000 ) грн.

З 18 травня 2013 року по 18 травня 2014 року, із врахуванням зміни відсоткової ставки 10 вересня 2013 року з 22 до 18 відсотків, за період з 18 травня по 10 вересня 2013 року ( 115 днів ) відсотки складуть 12 563,48 ( 221 533,46 х 22 :100 х 115 : 365 ) грн., а з 10 вересня 2013 року по 18 травня 2014 року ( 250 днів ) - 27 312,34 ( 121 533,46 х 18 : 100 х 250 : 365 ) грн. на загальну суму 161 409,28 ( 121 533,46 + 12 563,48 + 27 312,34 ) грн.

При цьому, пеня відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", з моменту розірвання договору за ініціативою позивача у відповідності до заяви від 27 серпня 2014 року та виникнення у відповідача зобов'язання виконати умови правочину, зокрема, з 01 вересня по 18 листопада 2014 року ( 78 днів ), враховуючи здійснений 10 вересня 2013 року вклад в сумі 406 257,10 грн., та визначеного розміру процентів, становить 1 328 339,33 ( 406 257,10 + 161 409,28 ) х 3 : 100 х 78 ) грн.

Три проценти річних , у відповідності до положень ст. 625 ЦК України із врахуванням зазначених складових заборгованості, за вказаний період становитиме 3 639,28 (( 406 257,10 + 161 409,28 ) х 3 : 100 х 78 : 365 ) грн.

Індекс інфляції згідно положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, враховуючи визначену апеляційним судом заборгованість відповідача за цим правочином, становить 30 481,41 ( 406 257,10 + 161 409,28 ) х 1,029 х 1,024 - ( 406 257,10 + 161 409,28 )) грн.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне задовольнити заявлені у позові вимоги у розмірах заборгованості за правочинами, зазначених позивачем у судовому засіданні 24 листопада 2016 року ( а.с. 62-63 т. 3 ), та в національній валюті у відповідності до положень ст. 11 ЦПК України.

Враховуючи обставини укладення сторонами договору в АР Крим, припинення там діяльності відповідача, положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд другої інстанції вважає за необхідне зменшити визначений розмір пені за названими договорами, відповідно, до 10 000 грн. та 8 000 грн.

Стягнення заборгованості за правочинами щодо процентів за неповні календарні роки, а за другим правочином - і на суму заборгованості, що перевищує розмір в 100 000 грн. - 306 257,10 ( 406 257,10 - 100 000 ) грн., суд апеляційної інстанції вважає неможливим, оскільки договори містять посилання на необхідність визначення сторонами іншої відсоткової ставки до вимоги, яка ними не встановлена у порушення положень п. 16 договорів.

Застосування зазначених у договорах розмірів відсоткової ставки за повний календарний рік до зазначеного періоду, як пропонує це зробити у своїй позовній заяві позивач, не узгоджується ні з положеннями правочину, ні положеннями закону.

При цьому, доказів на підтвердження необхідності застосування визначених у правочинах ставок до строку їх дії за неповний календарний рік позивач та його представники судам не надали.

Стягнення пені та трьох відсотків річних на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" та ч. 2 ст. 625 ЦК України, на переконання апеляційного суду не є подвійним застосуванням штрафних санкцій, оскільки у них різна правова природа.

Пеня, при цьому, є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісногго виконання зобов'язання.

Окрім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію і, навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності.

Зазначене повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною 11 травня та 28 вересня 2016 року Верховним Судом України у справі, відповідно, за №№6-37цс16, 6-1699цс16.

При цьому, суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ст.ст. 11, 303 ЦПК України, не враховує положення додаткових договорів від 18 травня 2009 року про підвищення відсоткових ставок за правочинами ( а.с. 226, 227, 229, 230 т. 2 ), оскільки позивач не заявляв таких вимог і вони не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Таким чином, з відповідача на користь ОСОБА_2 за кредитним договором №SAMDN1445 із врахуванням уточнень, проведених ним 24 листопада 2016 року, необхідно стягнути вклад у розмірі 511 752,38 грн., проценти за правочином - 352 092,55 грн., пеню - 10 000 грн., три проценти річних - 5 449,40 грн. та за кредитним договором №SAMDN1376 - вклад у розмірі 406 257,10 грн., проценти - 86 950,15 грн., пеню - 8 000 грн., три проценти річних - 3 061,75 грн. інфляційні - 25 644,15 грн.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції у повній мірі викладеного не врахував та передчасно визнав заявлені вимоги необгрунтованими.

За таких обставин суд другої інстанції прийшов до переконання про доведеність апеляційної скарги ОСОБА_2 про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 526, 549, 625, 1058, 1061, 1066, 1068, 1074, 1075 ЦК України, ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 212-215 ЦПК України.

Відтак, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог позивача, визнаних судом апеляційної інстанції доказаними, на підставі положень ст.ст. 526, 549, 551, 625, 1058, 1061, 1066, 1068, 1074, 1075 ЦК України, ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 212-215 ЦПК України.

У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України "Про судовий збір", у редакції на період подачі позовної заяви, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Доводи представників відповідача про відсутність належних та допустимих доказів по справі, на переконання апеляційного суду, у даному випадку, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_2 надані суду другої інстанції нотаріально посвідчені правочини, укладені з особливостями, зазначеними у п.п. 10 договорів, ощадні книжки та квитанції про внесення вкладів у названих позивачем розмірах ( а.с. 223, 224, 225, 228, 231, 232, 233, 234, 235 т. 2 ), які суд другої інстанції відносить до числа належних та достовірних згідно вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України.

При цьому, позов ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за правочинами щодо процентів за неповні календарні роки, а за другим правочином - і на суму заборгованості, в силу викладеного, не підлягає задоволенню за необгрунтованістю заявлених у цій частині вимог.

Не можуть бути задоволені і вимоги позивача щодо розірвання правочинів, оскільки останній звернувся до відповідача із відповідною заявою 27 серпня 2014 року, унаслідок чого договори, згідно до його п.п. 16, ст. 1075 ЦК України, припинили свою дію.

Про це зазначав і ОСОБА_2 у заявлених позовних вимогах.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів скасувати і ухвалити у справі нове рішення.

Позов ОСОБА_2 про стягнення заборговангості за кредитними договорами задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №SAMDN1445 ( вклад «Депозит УІР» ) від 18 травня 2009 року вклад у розмірі 511 752,38 грн., проценти за правочином - 352 092,55 грн., пеню - 10 000 грн., три проценти річних - 5 449,40 грн.,

за кредитним договором №SAMDN1376 ( вклад «Депозит УІР» ) від 18 травня 2009 року - вклад у розмірі 406 257,10 грн., проценти 86 950,15 грн., пеню - 8 000 грн., три проценти річних - 3 061,75 грн. інфляційні - 25 644,15 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 3 654 грн.

В решті позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий: А.С. Сержанюк

Судді: О.М. Данілов

С.О. Журба