Провадження № 22ц/784/2502/16 Суддя першої інстанції Мамаєва О.В.
Справа№490/1387/16-ц
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

1 грудня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Козаченка В.І., Прокопчук Л.М.,

із секретарем Андрієнко Л.Д.,

за участю представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 жовтня 2016 року за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (надалі - Банк, ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

16 лютого 2016 року Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 7 грудня 2007 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 104885-CRED, відповідно до умов якого останньому надано кредит в розмірі 10 000 дол. США строком до 7 грудня 2009 року.

Для забезпечення виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору 7 грудня 2007 року між Банком та ОСОБА_5, ОСОБА_6 було укладено окремі договори поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору у нього утворилась заборгованість перед Банком, яка складається із заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом, а також штрафу, а загалом станом на 10 січня 2016 року склала 13 084,24 дол. США.

Посилаючись на викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 13 084,24 дол. США, що еквівалентно 311 191,52 грн.

Заочним рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 5 листопада 2012 року було стягнуто з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за вказаним кредитним договором, зокрема, заборгованості за кредитом, заборгованість по процентам та штраф, а всього у розмірі 59 805,14 грн., та стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_7, заборгованість за кредитним договором у розмірі 500 грн.

У зв'язку з наявністю цього рішення ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 жовтня 2016 року провадження у справі в частині вимог про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 3 069 дол. США та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 4087.13 дол. США закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 жовтня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по процентам за користування кредитними коштами у розмірі 93959,12 грн. Також розподілено судові витрати.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, зокрема, суд не застосував позовну давність та не відмовив в задоволенні позовних вимог з цих підстав; без уточнення позовних вимог та витребування розрахунку заборгованості самостійно вирахував проценти, закрив провадження у справі за частиною вимог, а відтак вийшов за межі позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 7 грудня 2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 104885-CRED, за умовами якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 10 000,00 доларів США на строк до 7 грудня 2009 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік. Повернення кредиту та сплата процентів відбувається в порядку та строки, встановлені графіком погашення кредиту та процентів. Графік погашення кредиту та процентів передбачав щомісячне надходження на рахунок Банку фіксованої суми платежу у розмірі 531.75 дол. США (а.с.11-12).

Пунктом 3.2 кредитного договору, передбачено, що у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов'язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48% річних, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості по кредиту.

Як вбачається з наданого розрахунку заборгованості, Банк виконав свої зобов'язання за Договором, надавши відповідачу кредит, тоді як відповідач порушував умови договору щодо своєчасного повернення кредиту та розміру щомісячного платежу. В зв'язку з чим за розрахунками Банку у позичальника виникла заборгованість станом на 10 січня 2016 року у розмірі 13 084,24 доларів США, яка складається з наступного:

- 3069 доларів США - заборгованість за кредитом;

- 9382,17 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом;

- 10,51 долар США - штраф (фіксована частина);

- 622,56 доларів США - штраф (процентна складова) (а.с.4).

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору, 7 грудня 2007 року між Банком та ОСОБА_5, ОСОБА_6 було укладено окремі договори поруки, згідно яких відповідачі зобов'язались перед Банком за виконання обов'язків ОСОБА_3 за кредитним договором, у тому ж обсязі, що і боржник (а.с. 15).

Відповідно до заочного рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 5 листопада 2012 року, були частково задоволені позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 104885-CRED від 7 грудня 2007 року. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 59 805,14 грн., та стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_7, заборгованість за кредитним договором у розмірі 500 грн.(а.с. 38-39).

Зазначене рішення до цього часу не виконано.

Вказаним рішенням суду встановлено, що оскільки протягом 6 місяців від дня настання основного зобов'язання, Банк не звернувся до суду із позовом до поручителів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, то порука є припиненою в силу закону.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 жовтня 2016 року провадження у справі за позовною заявою до відповідачів в частині вимог про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 3 069 дол. США та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 4087.13 дол. США закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України (а.с. 103-105).

Цю ухвалу сторони не оскаржували.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом.

Ці підстави зазначені в ст.ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України та не передбачають можливості припинення зобов'язання у зв'язку з ухваленням судом рішення про задоволення вимог кредитора.

За відсутністю інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

За умовами вказаного кредитного договору цей договір діє до повного виконання зобов'язань сторонами по цьому договору (п. 6.1 договору).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Оскільки заочним рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 5 листопада 2012 року з ОСОБА_3 станом на 25 червня 2012 року стягнута заборгованість за кредитним договором, проценти за користування кредитом та штраф за несвоєчасне повернення кредиту, то у разі невиконання цього зобов'язання в повному обсязі, у банківської установи виникає право на звернення до суду з вимогами про стягнення процентів за користування грошовими коштами..

За такого, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача проценти за користування кредитними коштами, в межах загальної позовної давності за період з 16 лютого 2013 року по 16 лютого 2016 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не застосував позовну давність та не відмовив в задоволенні позовних вимог з цих підстав не заслуговують на увагу, оскільки як встановлено районний суд застосував позовну давність та стягнув заборгованість по процентам в межах трирічного строку, визначеного ст. 257 ЦПК України, з огляду на наведені норми закону та встановлені судом обставини справи.

Розрахунок процентів, що підлягають стягненню зроблено судом на підставі наданих Банком розрахунків в межах позовних вимог, що не є порушенням ст. 11 ЦПК України, за приписами якої суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог. За такого твердження заявника, що без уточнення позовних вимог та витребування розрахунку заборгованості місцевий суд вийшов за межі позовних вимог є безпідставними. При цьому ОСОБА_3 не заперечує правильність розрахунків, зроблених судом.

З огляду на викладене, колегія суддів в межах доводів апеляційної скарги дійшла висновку, що під час розгляду справи суд першої інстанції встановив фактичні обставини справи, висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана належна оцінка, а тому відсутні підстави, передбачені ст. 309 ЦПК України, для скасування прийнятого у справі рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: В.І. Козаченко

Л.М. Прокопчук