У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 червня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від

25 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 6 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживачів, стягнення втрат, інфляційних витрат та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що між нею та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі -

ПАТ «Дельта Банк») було укладено два договори, №004-20542-090713 та

№003-20523-011014 на відкриття та обслуговування поточних рахунків з використанням та обслуговуванням платіжних карток. Договори банківського рахунку укладено на умовах видачі вкладу на першу вимогу. Крім того, між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» укладено строковий договір щодо розміщення

35 000 грн під виплату 25,5% річних. Строк дії договору закінчувався 7 грудня 2014 року, з зарахуванням коштів на рахунок НОМЕР_1. Але при знятті з електронної картки банк ввів обмеження на зняття розміру суми за добу.

12 грудня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до 7-го відділення

ПАТ «Дельта Банк» у м. Харкові із заявами про видачу їй коштів через касу відділення. На час звернення на рахунках знаходилось 21128,35 грн та

11025,02 грн. Кошти через касу відділення зазначеного банку видано їй не було, її електронні картки заблоковано та на видачу коштів не працювали.

26 грудня 2014 року позивач звернулася до 7-го відділення ПАТ «Дельта Банк», щодо закриття рахунку НОМЕР_2. Так як закриття рахунку відбувається за видачі спочатку їй всього залишку, який існує на рахунку, їй запропонували не отримання 21128,53 грн., а переміщення їх на рахунок НОМЕР_1, так як відділення не може їй видати кошти готівкою. Після чого, 26 грудня 2014 року позивач надала відповідачу письмове розпорядження, щодо перерахування грошових коштів на її особистий рахунок в Публічному акціонерному товаристві «Укрсоцбанк», але розпорядження відповідачем проігноровано, що порушує вимоги ч. 2 ст. 1060, ч. 2 ст. 1066 ЦК України.

У зв'язку з вищевикладеним позивач звернулася до суду, щодо захисту свого права споживача та просила суд визнати, що відмовою в своєчасному поверненні їй вкладу на її першу вимогу, ПАТ «Дельта Банк» порушило її права, як споживача, стягнути на її користь з відповідача відшкодування втрат за заниженим відсотком зберігання коштів, у вигляді нарахування різниці між 25,5% та 13% річних, за період з 12 грудня 2014 року по 2 березня 2015 року (включно), що складає

900,30 грн, інфляційні втрати за період з 12 грудня 2014 року по 2 березня

2015 року (включно) в розмірі 3 472,58 грн та моральну шкоду в розмірі 1500 грн за порушення ПАТ «Дельта Банк» права споживача.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 6 квітня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано, що відмовою в своєчасному поверненні ОСОБА_2 вкладу на її першу вимогу ПАТ «Дельта Банк» порушило права позивача як споживача.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_2 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення втрат, інфляційних витрат та відшкодування моральної шкоди виходив із наступного.

ПАТ «Дельта Банк» повернуто позивачу грошові кошти за вищезазначеними договорами у сумі 12 754,20 грн та 21 662,59 грн лише 16 червня 2015 року. Разом із тим на підставі постанови Правління НБУ від 2 березня 2015 № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 2 березня 2015 року прийнято рішення № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 3 березня

2015 року в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк».

Так, суди вірно зазначали, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції (25 грудня 2015 року) у ПАТ «Дельта Банк» здійснювалась процедура ліквідації, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій, враховуючи правову позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15, дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення витрат, інфляційних витрат, а також про відсутність правових підстав для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки такий вид цивільної відповідальності не передбачений умовами договорів, укладених між сторонами, Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року або Законом України «Про захист прав споживачів».

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення Харківського районного суду Харківської області від

25 грудня 2015 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 6 квітня 2016 року і доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживачів, стягнення втрат, інфляційних витрат та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 6 квітня 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна