Справа № 297/2976/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 травня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Ігнатюка Б.Ю.

суддів - Куштана Б.П., Панька В.Ф.

при секретарі - Чонка Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення Берегівського районного суду від 9 лютого 2016 р. по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 08.02.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений договір кредиту №МКR0АЕ00000298, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 7210 доларів США із сплатою відсотків на строк до 07.02.2011 року. Оскільки відповідач в порушення умов договору щомісячне погашення кредиту згідно графіку погашення та сплату відсотків не здійснював, тому заборгованість відповідача по кредитному договору станом на 16.11.2015 року становить 31 095,22 доларів США: 5930,41 доларів США - заборгованість за кредитом, 9011,07 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 546 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 15 607,74 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Рішенням Берегівського районного суду від 14.06.2012 року з відповідача ОСОБА_2 була стягнута сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 21 416,43 доларів США.

У зв'язку з цим, позивач просив стягнути з відповідача різницю заборгованості в сумі 9678,79 доларів США, що за курсом НБУ, згідно розпорядження від 16.11.2015 року складає 223 096,11 грн.

Рішенням суду першої інстанції в задоволенні позову відмовлено.

З цим рішенням не погодився позивач, порушив питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В судовому засіданні представник апелянта скаргу з наведених підстав підтримав.

Відповідач на неодноразовий виклик до суду не з'являвся, про причини неявки не повідомляв. Тому суд на підставі ч.2 ст. 305 ЦПК України розглянув справу у його відсутності.

Заслухавши представника апелянта та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам постановлене у справі судове рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту часткового або повного невиконання відповідачем рішення Берегівського районного суду від 14.06.2012 р., яким з відповідача було стягнено в користь позивача 21 416,43 дол. США.

Але цей висновок не відповідає обставинам справи.

Факти укладення кредитного договору між сторонами, по якому відповідач отримав кредит в зазначеній вище сумі, наявність рішення Берегівського районного суду від 14.06.2012 р. відповідачем не оспорюється і тому є доведеним.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На виконання вимог зазначеної норми права позивач в підтвердження позову надав суду копію рішення Берегівського районного суду від 14.06.2012 р., яким стягнуто з відповідача суму заборгованості, яка була на час пред'явлення позову в 2012 р.; копію розрахунку заборгованості, відповідно до якого сума заборгованості відповідач по кредитному договору з часу постановлення зазначеного рішення суду до 16.11.2015 р. складає суму позову; копію кредитного договору, укладеного між сторонами 08.02.2006 р., відповідно до якого позичальнику надавались грошові кошти в сумі 5 600 дол.США на купівлю автомобіля та 1610 дол. США на оплату страхових платежів; копію ордера-розпорядження про видачу суми кредиту, копію паспорта позичальника.

Тому суд дійшов помилкового висновку про недоведеність вимог позивача, оскільки вони взагалі відповідачем не заперечувались.

У випадку необхідності вияснення обставини, на підставі якої було відмовлено в задоволенні позову - ненадання позивачем доказів повного або часткового виконання рішення Берегівського районного суду від 14.06.2012 р. - суд на підставі ч.4 ст.10 ЦПК України вправі був витребувати відповідну інформацію від позивача: суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Разом з цим, суд вважає, що оскільки відповідачем не надано жодного заперечення по суті позову, не заявлялось клопотання про застосування строку позовної давності, не явився він і в судове засідання при розгляді справи у суду не було необхідності виясняти цю обставину.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини по суті спору та правове обґрунтування вимог позивача, які підлягають задоволенню.

Згідно до розрахунку заборгованість відповідача ОСОБА_2 станом 16.11.2015 року становить 31 095,22 доларів США і складається з наступного: 5930,41 доларів США - заборгованість за кредитом, 9011,07 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 546 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 15 607,74 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (а.с. 5-7).

Рішенням Берегівського районного суду від 14.06.2012 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №МКR0АЕ00000298 з відповідача ОСОБА_2 була стягнута сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 21 416,43 доларів США (а.с. 4).

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Так, п.п. 3.2 і 4.1 договору передбачено, що при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених пп. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,51% на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом; при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного договору банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15%.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Верховний Суд України в постанові від 23 вересня 2015 року №6-1206цс15 висловив аналогічну правову позицію.

Згідно ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Аналогічні вимоги зазначено п.17 Постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 р. «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин».

Керуючись ст.ст.307, 309, 316 ЦПК України, судова колегія,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задоволити.

Рішення Берегівського районного суду від 9 лютого 2016 року по справі скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №МКR0АЕ00000298 від 08.02.2006 р. в сумі 9678,79 дол. США, що за курсом НБУ від 16.11.2015 р. становить 223 096 грн.11 коп., а також судові витрати в сумі 7027 грн.52 коп., які були сплачені ПАТ КБ «Приватбанк» при подачі позовної заяви та апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :