Справа № 640/3785/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року Київський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.

за участю секретаря Левченко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за договором позики від 29.08.2013 року у вигляді неповернутої частини позичених коштів, збільшену на три проценти річних, проценти за користування позикою та неустойку в сумі еквівалентній 173715 дол. США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, та покласти на відповідачів понесені позивачем документально підтверджені судові витрати. В обгрунтування своїх вимог посилається на наступне. 29.08.2013 року позивач передав у власність відповідачу ОСОБА_2 строком до 24.08.2014 року кошти в розмірі 6600 доларів США, що підтверджується договором позики від 29.08.2013 року, який був посвідчений ПН КМНО Анохіною В.М., в якому був встановлений графік повернення грошових коштів. В забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_2 його зобов'язань за договором позики від 29.08.2013 року, між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 01.10.2014 року був укладений договір поруки, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_3 поручився перед позивачем за повернення відповідачем ОСОБА_2 позичених коштів і став солідарним із ним боржником за зобов'язанням повернути позивачеві ці кошти, а також сплатити на користь позивача проценти за користування ними, трьох процентів річних та неустойку. Штраф (пеня) повинні бути сплачені в національній валюті за офіційним курсом НБУ на день прострочення. Відповідачі порушили умови договору позики від 29.08.2013 року, повернувши лише суму у розмірі 2 200 доларів США. Неповернутими залишилися позичені кошти в сумі 4400 доларів США. Позивачем розрахована сума належних до стягнення на його користь з відповідачів процентів за користування позикою за період з 29.08.2013 року по 29.02.2016 року в розмірі 1 841 доларів США. Відповідно до ст. 625 ЦК України, позивач також просить стягнути з відповідачів 3% річних за період з 30.01.2014 року по 29.02.2016 року в розмірі 274 дол. США. Також позивач просить стягнути з відповідачів неустойку за період з 30.01.2014 року по 29.02.2016 року в розмірі 167200 дол. США. Отже, загальний розмір заборгованості відповідачів перед позивачем за договором позики від 29.08.2013 року становить 173715 дол. США.

Позивач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, та просив позов задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначає цивільно-правовий договір, як домовленість двох або більше сторін, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики, як встановлено ст. 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять раз перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавець є юридична особа, - незалежно від суми.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 29.08.2013 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики грошей, який було посвідчено ПН КМНО Анохіною В.М. та зареєстр. в реєстрі за №2483, відповідно до якого позивач передав у власність відповідачу строком до 24.08.2014 року грошові кошти в розмірі 52800,00 грн. 00 коп., що за середнім курсом продажу доларів США приватним особам комерційними банками м. Києва складає 6600 дол. США. В разі зміни курсу валют сума повернення позики повинна рівнятися сумі в гривні, еквівалентній 6600 дол. США. Також встановлений графік повернення позики.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Ст. 204 ЦК України передбачено презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зобов'язання, як зазначено в ст. 525 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК).

У спірному правочині між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 винятки з цього правила не встановлювались.

З огляду на зазначене, суд вважає, що уклавши договір позики, у відповідача виникли зобов'язання по поверненню позики.

Статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, позивачем визнається, що відповідач ОСОБА_2 повернув йому кошти за вказаним договором позики лише в розмірі 2200 доларів США.

Позивачем в своєму позові надано розрахунок заборгованості за договором позики, відповідно до якого заборгованість за укладеним договором позики від 29.08.2013 року становить 4400 дол. США, проценти за користування позикою за період з 29.08.2013 року по 29.02.2016 року - 1 841 дол. США, 3% річних за період з 30.01.2014 року по 29.02.2016 року - 274 доларів США, неустойка за період з 30.01.2014 року по 29.02.2016 року - 167200 доларів США.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позивачем розрахована сума належних до стягнення на його користь процентів за користування позикою за період з 29.08.2013 року по 29.02.2016 року, яка становить 1841 дол. США. Підстав недовіряти розрахунку позивача у суду немає.

Наслідки порушення договору позики врегульовані у статті 1050 ЦК України, приписами частини першої якої встановлено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Зі змісту статті 625 ЦК України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем розрахована сума належних до стягнення на його користь 3% річних за прострочення виконання зобов'язань за договором позики за період з 30.01.2014 року до 29.02.2016 року, яка складає 274 доларів США. Підстав недовіряти розрахунку позивача у суду немає.

Відповідно до ст. 625 ч. 1 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки;

відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до договору позики грошей передбачено, що в разі несвоєчасного повернення позичальником одної з виплат, він зобов'язаний повернути позикодавцеві суму позики та сплатити неустойку в розмірі 5% від суми простроченого зобов'язання позики за кожен день прострочення, починаючи з шостого дня. Штраф (пеня) повинні бути сплачені в національній валюті за офіційним курсом НБУ на день прострочення.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За змістом ст. ст. 3, 4 Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Виходячи із того, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, тобто встановлення максимального розміру пені пов'язано з розміром облікової ставки Національного банку України, а чинним законодавством України Національному банку України не надано повноважень на встановлення облікової ставки для іноземної валюти, то з огляду на зазначене пеня має розраховуватись лише у грошовій одиниці України - гривні.

Тому позовні вимоги про стягнення штрафу (пені) в грошовій одиниці - доларах США є необгрунтованою, оскільки це суперечить нормам законодавства та самому договору позики грошей, оскільки в ньому зазначено, що штраф (пеня) повинні бути сплачені в національній валюті за офіційним курсом НБУ на день прострочення.

За положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини перша, третя статті 549 ЦК України).

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що за змістом частини третьої статті 551 ЦК України під розміром збитків слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків.

Частина 3 ст. 551 ЦК України, з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 3 вересня 2014 року, у справі № 6-100цс14.

Таким чином, застосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК України є правом суду, а не його обов'язком.

Таким чином, вирішуючи спір, суд встановив, що розмір неустойки, нарахований позивачем, є значно більшим від розміру боргового зобов'язання, яке становить 4400 дол. США, та на яку нарахована неустойка, а саме перевищує розмір боргу за договором позики в 380 разів, а тому згідно з положенням ч. 3 ст. 551 ЦК України є підстави для зменшення відповідної суми, що не перевищуватиме збитків, завданих позивачу невчасним виконанням договірних зобов'язань, та відповідатиме принципам справедливості, добросовісності та розумності цивільних правовідносин, що визначені ст. 3 ЦК України.

Отже, суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, дійшов висновку про зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки) на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, оскільки розмір неустойки значно перевищує розмір основного зобов'язання, тому суд задовольняє дану позовну вимогу частково, та стягує з відповідача неустойку в розмірі 76 675,80 грн.

Позивач в своєму позові вказує, що 01.10.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, який також міститься в матеріалах справи), відповідно до якого поручитель поручається перед кредитором за виконання зобов'язань боржника ОСОБА_2 з повернення боргу відповідно до укладеного ним з кредитором Договору позики від 29.08.2013 року, за яким кредитор надав боржнику позику в сумі 52800 грн. 00 коп., що за середнім курсом складало на момент укладання договору 6600 доларів США. Сторони договору встановили обов'язок повернути позичену суму коштів не пізніше 24.08.2014 року. В разі порушення боржником його зобов'язань за основним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Але, вказаний договір поруки є не підписаний позивачем та відповідачем ОСОБА_3, що суперечить приписам ст. ст. 207, 639 ЦК України, та позбавляє суд визначити чи дійсно відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Таким чином, судом встановлено, що вимоги договору позики відповідачем ОСОБА_2 належним чином не виконані, що є порушенням ст.ст. 526-530 ЦК України, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтвердженими доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача неповернутої частини позики, збільшену на 3% річних, процентами за користування позикою, та неустойку в розмірі 76 675,80 грн., а в іншій частині позову слід відмовити з перерахованих вище підстав. Також враховуючи, шо курс НБУ станом на 01.12.2016 року становить 2555,86 грн., тому з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню загальна сума боргу в розмірі 6 515 дол. США, що становить 166 514, 28 грн. та неустойка в розмірі 76 675,80 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 58, 60, 88, 209, 212, 218, 223, 224-226, 294 ЦПК України, ст.ст. 204, 525, 625, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, і.н. НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, і.н. НОМЕР_2, суму боргу за договором позики грошей від 29.08.2013 року в загальному розмірі 166 514 (сто шістдесят шість тисяч п'ятсот чотирнадцять) гривень 28 коп., що еквівалентна 6515 доларам США за курсом НБУ станом на 01.12.2016 року, та складається з наступного: неповернута частина позики - 4400 дол. США, три відсотки річних - 274 дол. США, та проценти за користування позикою - 1841 дол. США.

Стягнути з ОСОБА_2, і.н. НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, і.н. НОМЕР_2, неустойку в розмірі 76 675 (сімдесят шість тисяч шістсот сімдесят п'ять) гривень 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, і.н. НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, і.н. НОМЕР_2, судові витрати в розмірі 2 431 (дві тисячі чотириста тридцять одна) гривень 90 коп.

В іншій частині в задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення. У разі, якщо рішення було винесено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Головуючий -