УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Красненської сільської ради Первомайського району Харківської області, третя особа - Первомайська державна нотаріальна контора Первомайського району Харківської області, про визнання заповіту недійсним,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 04 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5, посвідчений 29 листопада 2012 року секретарем Красненської сільської ради Первомайського району Харківської області.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_6, після смерті якого залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, та земельної ділянки, яка розташована на території Красненської сільської ради Первомайського району Харківської області площею 8,8098 га, яка належала померлому на підставі державного акта серії НОМЕР_1.

Позивач вказував, що він є спадкоємцем першої черги та крім нього спадкоємцями першої черги є брати - ОСОБА_5, ОСОБА_7 та мати - ОСОБА_8 У передбачений законом строк він звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті батька, проте зі слів нотаріуса дізнався, що успадкувати земельну ділянку не зможе, оскільки в спадковій справі є заява ОСОБА_5 про прийняття спадщини у вигляді земельної ділянки за заповітом, складеного спадкодавцем 29 листопада 2012 року.

Також ОСОБА_4 зазначав, що він навідувався до батька, допомагав йому по господарству, доглядав за городом та подвір'ям, приносив продукти харчування, оскільки той постійно зловживав спиртними напоями, пропивав пенсію, майже ніколи не був тверезим, а відповідач навідувався до батька рідко.

Посилаючись на те, що про наявність заповіту він дізнався після смерті батька, який у зв'язку із зловживанням спиртними напоями на момент складання заповіту не усвідомлював своїх дій, тобто його волевиявлення не було вільним і не відповідало його волі, а також зазначаючи, що заповіт батько не підписував, просив позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 04 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 04 листопада 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, врахувавши висновок судово-почеркознавчої експертизи від 30 червня 2015 року № 6228, відповідно до якого підписи в двох примірниках заповіту виконані ОСОБА_6 під впливом відносно постійних природних збиваючих факторів (серед яких могли бути вікові зміни, хворобливий стан тощо), виходив з того, що волевиявлення померлого при складанні заповіту було вільним та відповідало його волі, а вікові хвороби, які він мав, не могли вплинути на прийняття ним рішення скласти заповіт на чиюсь користь.

При цьому апеляційний суд врахував роз'яснення, викладені у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», дійшовши обґрунтованого висновку, що заповіт, в якому виражена дійсна воля заповідача, не може визнаватися недійсним виключно на підставах порушення процедури його складання та посвідчення, тобто суто за формальними ознаками, оскільки заповіт в установленому законом порядку було посвідчено 29 листопада 2012 року секретарем Красненської сільської ради Первомайського району Харківської області та зареєстровано в реєстрі під № 53, і на день смерті ОСОБА_6 його не було змінено та відмінено.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 04 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана