Провадження № 2/234/517/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2016 року Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Юрєвої К.С.,

з участю секретаря судового засідання Романенко К.П.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Краматорську Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ», про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернулась до суду із позовною заявою про захист прав споживачів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 24.03.2011 р. позивач у відповідача отримав платіжну картку з картковим рахунком № 440 588 501 576 7541 для здійснення розрахункових операцій. 15.04.2011 р. на цей рахунок надійшла виплата страхового відшкодування від СК «Інгосстрах» в розмірі 40 799, 68 грн., яку позивач зняв 15.04.2011 р., оскільки вважав, що отримав страхову виплату згідно договору та акту страхування про страховий випадок 11.04.2011 р. № И 1694, відповідно до якого, позивач мав би отримати 50 974, 60 грн., але зараховано 40 779, 68 грн., інша частина платежу була перерахована відповідачем на інший рахунок на погашення кредиту.

02.08.2013 р. відповідач, не повідомивши позивача про свої наміри, списав з карткового рахунку 40799,68 грн. за розпорядженням СК «Інгосстрах» за актом від 30.07.2013 р. И 2467 у звязку з тим, що позивач отримав страхову виплату з СК «Іллічівське».

Листом від 14.07.2014 р. відповідач обґрунтовує правомірність списання грошових коштів помилкою та керується п. 2.35 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, про те, що кошти, які помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатись ним у строки, встановлені законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку.

Згідно п. 2.37. вище вказаної Інструкції, «Банк, що обслуговує неналежного отримувача, отримавши повідомлення, передає його (у день отримання, але не пізніше наступного робочого дня) отримувачу під підпис або надсилає рекомендованим листом.

У разі несвоєчасного повернення неналежним отримувачем коштів, банк, що надсилав повідомлення, має право вимагати в установленому законодавством України порядку сплати цим отримувачем пені, у визначеному законодавством України розмірі.

У разі неповернення коштів неналежним отримувачем добровільно, банк, з вини якого кошти зараховані цьому отримувачу не за призначенням, стягує їх в судовому порядку.

Спори між банком, з вини якого здійснено помилковий переказ коштів, та неналежним отримувачем цих коштів вирішуються в судовому порядку».

З 31.08.2013 р. відповідач перевів правовідносини з банківського рахунку на кредитні за системою овердрафт та почав систематично нараховувати позивачу відсотки за прострочену заборгованість та штрафи. Станом на 17.11.2015 р. заборгованість за карткою становить 156 052, 32 грн., штрафи - 26 396, 10 грн.

Крім того, відповідач відкрив спеціальний рахунок № 9794 для зарахування штрафів, у звязку із чим, позивач не міг виконувати інші кредитні зобовязання, так як гроші, які він намагався сплачувати за кредитні договори, перераховувались на цей рахунок для штрафів, наслідком чого є судові процеси про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави. Просила визнати незаконними банківські операції, виконані ПАТ КБ «Приват Банком» по платіжній картці за Договором банківського рахунку № 440 588 501 576 7541 від 24.03.2011 року, починаючи з 02.08.2013 року, включаючи утворену відповідачем кредитну заборгованість в розмірі 40799,68 грн., нараховані на неї проценти та штрафи; усунути перешкоди у виконанні ОСОБА_4 кредитних зобовязань за договорами № КТТ2GK00000017 від 10.05.2007 р. (кредитно-іпотечний договір) та № КТНЗАК10580395 від 24.11.2006 р. (авто в кредит), створені відповідачем, шляхом заборони відповідачу автоматично перераховувати платежі, призначені для погашення заборгованості за вказаними кредитними договорами, на рахунок для штрафів № 9794 у ПАТ КБ «Приват Банку» та стягнути з відповідача судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі, зазначила, що відповідач не тільки не повідомив позивача вказаним в інструкції способом про начебто помилковий переказ у 2011 р., не тільки порушив вимоги інструкції про формат вирішення спору, а й втрутився у матеріальний спір між позивачем та третьою особою. У позивача не було платежів, які йому потрібно було сплатити за рахунок банку, відповідач плутає підстави списання коштів: якщо гроші помилково зараховані, а неналежний отримувач їх не повертає, спір вирішується в судовому порядку; якщо у клієнта банку немає власних коштів на особистому рахунку, банк замість нього сплачує гроші законно списуються, виникає кредитний борг.

Згідно ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження, за рішенням суду та у випадках, передбачених договором.

П. 2.1.1.5.8. правил банківського обслуговування передбачене списання тільки помилково зарахованих коштів, які банк самостійно може повернути назад шляхом списання. Так як ніякої помилки у зарахуванні страхового відшкодування в розумінні банківської операції не було, то й не було підстав для списання коштів та, відповідно, нарахування відсотків та штрафів.

Доказами, які є в матеріалах справи доведено, що з боку відповідача по відношенню до позивача була застосована нечесна підприємницька практика, яка має ознаки агресивної підприємницької практики. Відповідачем у письмових поясненнях було визнано, що позивачем було власноруч зазначено, що він бажав отримати дебетову платіжну картку «Миттєва» та мотивує відкриття картки «Універсальна» наявністю відмітки «кредитний ліміт 0». Цим відповідач обґрунтовує нарахування позивачу відсотків та штрафів. Щодо фактичного ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг, то за статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідні висновки містяться у правовій позиції ВСУ по справі № 6-757/цс15. З цього виходить тільки один висновок, позивач не зобовязаний виконувати умови договору, зі змістом якого він не ознайомлений, та умови якого не узгоджені, та не зобовязаний брати кредит, якщо він цього не потребує, бо є свобода договору, яка обмежується законодавством про захист прав споживачів. Відповідно, листи, у яких банк вимагає від позивача сплати відсотків, комісій та штрафів є проявом нечесної підприємницької практики. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг дійсно передбачений облік на окремому рахунку штрафів та пені. Такий облік починається у разі утворення заборгованості за кредитним договором, коли позичальник порушив строки платежів з будь-яких грошових зобовязань, але позивач не брав кредит по платіжній картці за Договором банківського рахунку № 440 588 501 576 7541 від 24.03.2011 року та користуючись дебетовою карткою, грошові зобовязання виконував повністю, сплачуючи необхідні комісії за користування карткою. Тобто, відповідач не у відповідності до договору про відкриття банківського рахунку у звязку зі списанням вказаної суми відкрив рахунок для штрафів № 9794, внаслідок чого позивач втратив можливість сплачувати щомісячні платежі за кредитними договорами № КТТ2GK00000017 від 10.05.2007 (кредитно-іпотечний договір) та № КТНЗАК10580395 від 24.11.2006 року (авто в кредит), так як усі платежі автоматично списувались на рахунок для штрафів, що призвело до перешкоджання у виконанні інших договорів, наслідком чого є накопичення пені та штрафів, поточної заборгованості.

В судовому засіданні представник відповідача та представник третьої особи пояснила, що 24.11.2006 р. між позивачем та ПрАТ СК «ІНГОССТРАХ» був укладений договір страхування наземного транспорту № КТНЗАК10580395, вигодонабувачем зазначений відповідач, тобто цей договір укладений на користь третьої особи. 13.10.2010 р. у ДТП був пошкоджений застрахований транспортний засіб позивача та у квітні 2011 р. на підставі страхового акту від 11.04.2011 р. № И-1694 виплачено страхове відшкодування в розмірі 50 974,60 грн.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Так, СК «ІНГОССТРАХ» у травні 2013 р. звернулась із вимогою до ПрАТ СТ «Іллічівське», у якого була застрахована цивільно правова відповідальність винної особи у ДТП про відшкодування в межах ліміту за відповідним полісом грошових коштів у рахунок відшкодування витрат, повязаних зі сплатою страхового відшкодування, однак листом від 10.06.2013 р. СТ «Іллічівське» повідомило про те, що 20.07.2011 р. товариство здійснило виплату ОСОБА_4 в сумі 24990 грн., тобто яке було отримане у порушення п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України. Тобто, позивач зобовязався згідно п. 13.2.10 договору № КТНЗАК10580395 інформувати страховика про одержання від третіх осіб будь яких відшкодувань збитків, що підлягають відшкодуванню за цим договором у триденний строк з моменту одержання та одночасно повертати ці суми страховикові, якщо вони одержані після страхового відшкодування.

Згідно п. 13.3.7 Договору страхування, страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування у випадку подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про обєкт страхування або по факт настання страхового випадку, у звязку із цим, нараховану суму було повернено шляхом списання та видано другий акт про відмову у виплаті страхової суми відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про страхування» та п. 13.3.7 договору страхування. Вимога про повернення грошей була направлена позивачу, але на теперішній час докази цього не збереглись.

Щодо списання помилково нарахованих коштів, то, відповідно до п. 2.1.1.5.8 Умов та правил надання банківських послуг, у випадку помилкового зарахування грошових коштів на картрахунок, держатель зобовязаний повернути ці кошти і доручає банку здійснити їх повернення шляхом списання з відповідного картрахунку. Оскільки встановлено, що сплата страхових виплат здійснена помилково, з вини позивача, по вважає дане списання правомірним.

Щодо відкриття додаткових рахунків, на яких обліковуються санкції за кредитним договором, то п. 2.1.1.2.19 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт доручає відкривати додаткові рахунки до договору.

Щодо порядку погашення заборгованості, то кредитним договором передбачено, що кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості за кредитом, при реалізації банком права на стягнення неустойки, відповідно до п. п.1.1.4.10 направляються для погашення штрафів, тобто дії банку є правомірними. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Повно та всебічно проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд встановив такі обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Як видно, між позивачем та третьою особою 24.11.2006 р. був укладений договір страхування наземного транспорту № КТНЗАК10580395 на виконання договору застави, укладеного між сторонами з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором вд 24.11.2006 р. № КТНЗАК10580395. (а.с. 87)

Після настання страхового випадку 13.10.2010 р., головою правління ЗАТ СК «ІНГОССТРАХ» був затверджений страховий акт від 11.04.2011 р. № И 1694, відповідно до п. 3.5 якого, вирішено провести виплату у розмірі страхового відшкодування з видачею 40 799, 68 грн. на рахунок СТО та 10194, 92 грн. на рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитом в РП «ПриватБанк». Зазначено, що висновки страхового агента вважаються остаточними. (а.с. 19-20)

Проте, після отримання інформації від ПрАТ СТ «Іллічівське» від 10.06.2013 р. про здійснення ОСОБА_4 виплати страхового відшкодування у сумі 24990 грн., головою правління ПрАТ СК «ІНГОССТРАХ» був затверджений страховий акт від 30.07.2013 р. № И 2467, відповідно до п. 3.5 якого, вирішено у виплаті відмовити, із зазначенням, що відповідно до п. 16.1.3 договору страхування причиною відмови може бути надання страхувальником неправдивих відомостей про обєкт страхування. Відповідно до п.п. 13.2.10 та 15.23 страхувальник повинен поінформувати страховика про отримані від третіх осіб будь які відшкодування шкоди, які належать відшкодуванню за договором, у триденний строк з моменту отримання та повернути ці суми страховику, якщо вони отримані після виплати страхового відшкодування. Невиконання страхувальником цих умов дає страховику право відмовити у виплаті чи вимагати від страхувальника повернення виплаченого страхового відшкодування або його частини. Зазначеним страховим актом був скасований страховий акт № И-1694 від 11.04.2011 р. із зазначенням, що висновки страхового агента вважаються остаточними. (а.с. 17-18, 26)

В порушення ст. 26 Закону України «Про страхування», представники ПрАТ СК «ІНГОССТРАХ» про рішення щодо відмови ОСОБА_4 у страховій виплаті в письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови позивача не повідомили, у звязку із чим, він був позбавлений можливості оскаржити відмову страховика у страховій виплаті

у судовому порядку, та відсутність доказів щодо такого повідомлення ОСОБА_4 третьою особою не заперечувалась представником позивача та третьої особи.

Крім того, п. 15.23 договору страхування передбачено, що страхувальник повинен поінформувати страховика про отримані від третіх осіб будь які відшкодування шкоди, які належать відшкодуванню за договором, у триденний строк з моменту отримання та повернути ці суми страховику, якщо вони отримані після виплати страхового відшкодування. Невиконання страхувальником цих умов дає страховику право відмовити у виплаті чи вимагати від страхувальника повернення виплаченого страхового відшкодування або його частини.

Пунктом 13.3.8 договору страхування також передбачено право страховика вимагати від особи, яка отримала страхове відшкодування, повного або часткового його повернення, якщо після виплати страхового відшкодування страховику в особі страхового агента стане відомо про обставини, зазначені у розділі 16 договору, у даному випадку п. 16.1.3 подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про обєкт страхування або про факт настання страхового випадку, як було зазначено у страховому акті про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Але ж ПрАТ СК «ІНГОССТРАХ» не надіславши позивачу ні страховий акт, яким у виплаті страхового відшкодування відмовлено, ні надіславши вимогу про повернення виплаченого страхового відшкодування або його частини, надіслав 01.08.2013 р. до ПАТ КБ «ПриватБанк» вимогу, відповідно до якої, просили перерахувати надлишково перераховані кошти. (а.с 78)

02.08.2013 р. відповідач на підставі вимоги ПрАТ СК «ІНГОССТРАХ» списав гроші у сумі 40 779, 68 грн. з карткового рахунку № 440 588 501 576 7541, який був відкритий позивачем 24.03.2011 р. шляхом укладення договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку № SAMDN6466, дебетова особиста картка, кредитний ліміт за карткою «Універсальна» - 0. 31.08.2013 р. відповідач перевів правовідносини з карткового рахунку на кредитні за системою овердрафт та почав нараховувати позивачу відсотки за прострочену заборгованість та штрафи. Станом на 17.11.2015 р. заборгованість за карткою становить 156 052, 32 грн., штрафи - 26 396, 10 грн., що не заперечувалось представниками сторін та третьої особи. (а.с. 48-59)

На обґрунтування правомірності списання грошових коштів з карткового рахунку позивача, представник відповідача послався на п. 2.1.1.5.8 Умов та правил надання банківських послуг, з якими позивач був ознайомлений під час укладання договору про відкриття карткового рахунку, що у випадку помилкового зарахування грошових коштів на картковий рахунок Держатель зобовязаний повернути ці кошти та доручає Банку здійснити їх повернення шляхом списання з відповідного карткового рахунку.

Суд критично відноситься на посилання представника відповідача на цей пункт як на правомірність списання грошових коштів у сумі 40 779, 68 грн. з карткового рахунку № 440 588 501 576 7541 позивача, оскільки слово помилка в тлумаченні словника з української мови це неправильність у підрахунках, написанні слова, у вчинках, діях, а виплата страхового відшкодування була нарахована на картковий рахунок позивача на підставі страхового акту від 11.04.2011 р. № И 1694, який був скасований страховим актом від 30.07.2013 р. № И 2467, із зазначенням підстави подання неправдивих відомостей страхувальником про обєкт страхування, що також підтверджується вимогою третьої особи до відповідача про повернення саме надлишково, а не помилково перерахованих коштів, а тому, суд прийшов до висновку про неправомірність дій відповідача щодо списання 02.08.2013 р. грошових коштів у сумі 40 779, 68 грн. з карткового рахунку № 440 588 501 576 7541 позивача.

Що стосується відкриття відповідачем рахунку № 9794 для штрафів, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», до нечесної підприємницької практики, яка в Україні забороняється, включаються дії, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції, а, також, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Закон називає агресивною таку підприємницьку практику, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції.

Однією з ознак агресивної підприємницької практики згідно п.4 ч.4 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» є встановлення обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором.

Законом в частині п.4 ч.5 ст.19 Закону забороняється вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами укладені кредитні договори № КТТ2GK00000017 від 10.05.2007 р. (кредитно-іпотечний договір) та № КТНЗАК10580395 від 24.11.2006 р. (авто в кредит), за якими позивач зобовязаний щомісячно сплачувати платежі для погашення боргу. (а.с. 118-121)

На підставі п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг по картковому рахунку № 440 588 501 576 7541, який був відкритий позивачем 24.03.2011 р. шляхом укладення договору з відповідачем про відкриття та обслуговування карткового рахунку № SAMDN6466, був відкритий рахунок № 9794 для штрафів.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів з будь яким з грошових зобовязань, передбаченим цим договором, більше ніж на 30 днів, Клієнт зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. (в еквіваленті 500 грн. за кредитними картами, відкритими у валюті USD) + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій. Штраф враховується на окремому рахунку та підлягає сплаті у першу чергу.

Тобто, відповідач може діяти відповідно до п. 2.1.1.7.8 Умов та правил у разі утворення заборгованості за кредитним договором, коли позичальник порушив строки платежів з будь-яких грошових зобовязань, але позивач не брав кредит по платіжній картці за Договором банківського рахунку № 440 588 501 576 7541 від 24.03.2011 р. та користуючись дебетовою карткою грошові зобовязання виконував повністю, сплачуючи необхідні комісії за користування карткою.

Як вже було встановлено, відповідач неправомірно списав з карткового рахунку № 440 588 501 576 7541 гроші у сумі 40 779, 68 грн. за вимогою третьої особи, та після цього, на підставі п. 1.1.1.52 Умов та правил надав позивачу овердрафт, який позивач не сплачував, оскільки він був наданий неправомірно. Утворилась заборгованість, нараховані відсотки та штрафи, після цього відповідач відкрив рахунок для штрафів № 9794, внаслідок чого позивач втратив можливість сплачувати щомісячні платежі за кредитними договорами № КТТ2GK00000017 від 10.05.2007 р. (кредитно-іпотечний договір) та № КТНЗАК10580395 від 24.11.2006 р. (авто в кредит), оскільки усі платежі автоматично списувались на рахунок № 9794 для штрафів, а тому, суд прийшов до висновку про перешкоджання позивачу відповідачем у виконанні зазначених договорів.

Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 у повному обсязі.

Відповідно до 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 974 грн. 40 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11,60,88,212,213,214,215, 218, 292, 294, 296 ЦПК України, ст. 26 Закону України «Про страхування», ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ», про захист прав споживачів задовольнити.

Визнати незаконними дії Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» відносно списання 02.08.2013 р. грошових коштів у розмірі 40 799 грн. 68 коп. з карткового рахунку № 767541, відкритого у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я ОСОБА_4.

Припинити автоматичне стягнення Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК» платежів, призначених для погашення заборгованості за кредитними договорами № КТТ2GK00000017 від 10.05.2007 року (кредитно-іпотечний договір) та № КТНЗАК10580395 від 24.11.2006 року (авто в кредит), на рахунок № 9794, відкритий Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК» для штрафів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, понесені судові витрати в сумі 974 (дев»ятсот сімдесят чотири) грн. 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Краматорський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Краматорського міського

суду Донецької області К.С. Юр`єва