Справа № 715/1809/16-ц
Провадження № 2/715/870/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року смт. Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області в складі:

судді Цуркана В.В.

при секретарі судового засідання Майщук С.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Глибоцького районного суду Чернівецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Коровійської сільської ради про визнання права власності на самочинно збудований будинок та господарські споруди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою до Коровійської сільської ради про визнання права власності на самочинно збудований будинок та господарські споруди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона являється власником земельної ділянки загальною площею 0,1212га, що знаходиться в с. Коровія Глибоцького району Чернівецької області. Будучи власником зазначеної ділянки нею було самочинно побудовано будинок з господарськими будівлями та Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації було виготовлено 02 серпня 2016 року технічний паспорт на вказаний будинок. У відповідності до виготовленої технічної документації та висновків експертних будівельно-технічних досліджень самочинно збудовані об'єкти нерухомості відповідають вимогам будівельних норм і стандартів та не порушують прав інших осіб. Інакше, як в судовому порядку позивач не може оформити своє право власності, тому просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок, що знаходиться в с. Коровія по вул. Буковинській,3 Глибоцького району Чернівецької області.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник Коровійської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області в судове засідання не зявився, проте сільська рада направила до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу у відсутності їх представника, позов визнає в повному обсязі.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, вислухавши думку представника позивача та дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1212га в с. Коровія Глибоцького району Чернівецької області, цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку, що підтверджується копією державного акту про право власності на земельну ділянку серії І-ЧВ № 028761.

З матеріалів справи вбачається, що на вказаній земельній ділянці розташований самочинно збудований житловий будинок літ. «А» з господарськими будівлями: гаражем літ. «Б», літньою кутньою літ. «В», сараєм літ. «Г».

Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 „ Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва )" визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинно будівництво.

Частинами 1, 2 ст. 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Таким чином, за загальними правилами особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

В судовому засіданні встановлено, що позивачем на належній їй земельній ділянці в с. Коровіія Глибоцького району Чернівецької області, цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку, самочинно збудовано житловий будинок літ. «А», загальною площею 213,40 м.кв., у тому числі житловою площею 81,20 м.кв. з господарськими будівлями: гаражем літ. «Б», площею 12,10 м.кв., літньою кутньою літ. «В», площею 22,30 м.кв., сараєм літ. «Г» площею 12,10 м.кв.

Відповідно до ч.2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

У пункті 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України(про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 роз'яснено, що вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

З матеріалів справи вбачається, що вказаний вище самочинно збудований житловий будинок та господарські будівлі, збудовані на земельній ділянці, яка належить позивачу, цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку, відповідно до технічного висновку за результатами проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж № 57-08/2016, вони відповідають будівельним нормам і стандартам.

При цьому, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які могли б свідчити про порушення прав третіх осіб, внаслідок самочинного будівництва здійсненого позивачем на належній йому земельній ділянці.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з'ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання.

Разом з тим, у відповідності до п.9 прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» органу державного архітектурно-будівельного контролю були наданні повноваження до 31.12.2015 року приймати в експлуатацію об'єкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, що на даний час унеможливлює отримання відмови позивачем у вирішенні вказаного питання.

Отже, порушене право позивача підлягає судовому захисту та за ним слід визнати право власності на самочинно збудовані об'єкти нерухомості на його земельній ділянці по вул. Буковинській, 3, в с. Коровія, Глибоцького району, Чернівецької області.

На підставі вище викладеного так керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15,16,376 ЦК України, ст.ст. 3,4, 10, 11, 57,58, 60,61, 64, 158,174, 212, 218, 294, 349 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає по пр. Ентузіастів, 6/29 в м. Чернівці право власності на житловий будинок літ. «А» загальною площею 213,40 кв.м., житловою площею 81,20 кв.м. та господарські будівлі, а саме гараж літ. «Б» площею 27,30 кв.м., літня кухня літ. «В» площею 22,30 кв.м., сарай літ «Г» площею 12,30 кв.м., що розташовані по вул.. Буковинській, 3, в с. Коровія, Глибоцького району, Чернівецької області, загальною вартістю 427 000 (чотириста двадцять сім тисяч) гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Глибоцький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: