АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Савчук М.В.

суддів: Перепелюк І.Б., Яремка В.В.

секретар Окармус О.М.

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток у спільній сумісній власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 грудня 2015 року,

встановила:

В листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом доОСОБА_2 про визначення часток у спільній сумісній власності.

Посилався на те, що житловий будинок АДРЕСА_1, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.03.2008 року, належить на праві спільної сумісної власності позивачу, відповідачу та ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Після смерті ОСОБА_4, який є батьком позивача, відкрилась спадщина на належне йому майно. До складу спадщини входить належна померлому частка у праві спільної сумісної власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

При зверненні до нотаріальної контори з питанням оформлення спадщини за законом йому було відмовлено у зв'язку з тим, що між співвласниками не визначені частки у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно.

Просив визначити, що частки співвласників житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями і спорудами є рівними і складають по 1/3 частині кожному співвласнику.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

____________________________________________________________________

22ц-192/2016 р. Головуючий у І інстанції Нестеренко Є.В.

Категорія 48 доповідач Савчук М.В.

Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та відповідачем відсутній спір про право відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦПК України, позовні вимоги не ґрунтуються на законі, для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця з посиланням на п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", яким було роз'яснено, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

Проте з такими висновками погодитися не можна, оскільки висновки не відповідають фактичним обставинам справи, суд дійшов їх внаслідок неповного з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що згідно з пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позов слід задовольнити.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Виключно позивачу належить право обирати спосіб захисту порушеного права.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

У справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4, після смерті останнього відкрилась спадщина на належну йому частку майна у спільній сумісній власності, а саме: частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи сторони є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4.

31.03.2015 року позивач ОСОБА_1 - син померлого подав до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_2 - дружина померлого, 31.03.2015 року подала заяву до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини.

Право на спадкування за законом одержують особи, визначені в ст.ст. 1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

При зверненні до нотаріальної контори з питанням оформлення спадщини за законом постановою державного нотаріуса Першої Чернівецької державної нотаріальної контори від 22.10.2015 року позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що у свідоцтві на право власності на житло не визначено частки співвласників, а тому не можливо визначити склад спадкового майна, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про визначення часток у спільній сумісній власності.

Згідно із ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно із ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Із матеріалів справи вбачається, що 21 січня 1994 року управління по комунальній власності Чернівецького міськвиконкому на підставі розпорядження від 20 січня 1994 року № 6647 органу приватизації згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» видано свідоцтво про право власності на житловий будинок загальною площею 67,1 кв.м. по АДРЕСА_1 у спільну сумісну власність ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, яке зареєстроване в Чернівецькому КОБТІ 08.02.1996 року. Це первинний документ про право власності на вказаний будинок.

На підставі рішення виконкому Першотравневої районної ради м. Чернівці від 28.05.1997 року № 59/5 співвласниками здійснена прибудова та перепланування будинку.

Після здійснення перепланування з добудовою, рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 171/5 від 11.03.2008 року було видано нове свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно у спільну сумісну власність ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1, а саме: на житловий будинок загальною площею 138,2 кв.м., в тому числі житловою площею 64,00 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: сарай літ.Б, сарай літ В, криниці літ. К, огорожі №1-2, за адресою АДРЕСА_1. При цьому вказане житло було передано їм у спільну власність без визначення часток на право власності кожному.

Дане свідоцтво зареєстровано в Чернівецькому КОБТІ 27.03.2008 року під порядковим номером 22682771 (а.с.8,9).

Таким чином, житловий будинок перебуває у приватній спільній сумісній власності сторін та померлого ОСОБА_4 на підставі свідоцтва від 12.03.2008 року, яке було видано не на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Натомість п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що для оформлення права на спадщину на нерухоме майно закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця відносно приватизованого нерухомого майна, що належить на праві спільної сумісної власності.

Беручи до уваги зазначені вище обставини справи та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом, слід визнати, що позивач правомірно звернувся до суду з позовом про визначення розміру часток в праві спільної сумісної власності, оскільки при цьому сторони укласти договір щодо визначення часток у добровільному порядку не можуть у зв'язку із смертю співвласника ОСОБА_4, що відповідає правовим позиціям п.17 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Тобто, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності у особи суб'єктивного цивільного права, зокрема, на майно, на право користування майном, на спадкування, на частину в загальному майні, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб'єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб'єктивного права.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст.16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Колегія суддів приходить до висновку, що порушене право підлягає захисту в обраний позивачем спосіб.

За змістом статей 355, 368-372 ЦК України вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільній сумісній власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Пленум Верховного Суду України у п.5 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснив, що при відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Оскільки нерухоме майно належить сторонам та померлому ОСОБА_4 на праві приватної спільної сумісної власності, частки співвласників не виділені, але є рівними, а тому існує можливість визначення ідеальних часток із спільної сумісної власності по 1/3 частини кожному.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_2 до суду першої інстанції подано нотаріально посвідчену заяву про визнання позову.

Враховуючи інтереси позивача, вищенаведені обставини, відсутність спору, іншого шляху для захисту права позивача немає, колегія суддів вважає можливим задовольнити позовні вимоги.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог із наведених вище підстав.

На підставі наведеного та керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 грудня 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити частки співвласників ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності на житловий будинок загальною площею 138,2 кв.м., в тому числі житловою площею 64,00 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай літ.Б, сарай літ В, криниці літ. К, огорожі №1-2, за адресою АДРЕСА_1, в розмірі по 1/3 за кожним.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: