Справа № 598/755/16-ц
провадження № 2/598/261/2016
РІШЕННЯ

іменем України

"31" травня 2016 р. Збаразький районний суд Тернопільської області в складі: головуючого суду ОСОБА_1

при секретарі Шевчук Н.П.

з участю представника позивача адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Збаражі справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингової компанії «Еталон» про визнання недійсним договору фінансового лізингу, стягнення безпідставно отриманих коштів та моральної шкоди,-

встановив:

До суду звернувся ОСОБА_3 з позовом до ТзОВ «Лізингової компанії «Еталон» про визнання недійсним договору фінансового лізингу, стягнення безпідставно отриманих коштів та моральної шкоди.

Зокрема, позивач просить визнати недійсним договір фінансового лізингу №003381 від 23 грудня 2015р. укладений між ним та ТзОВ «Лізинговою компанією «Еталон», стягнути з відповідача в його користь 21000 грн. сплачених коштів, 210грн. сплачених комісій банку та 10000 грн. спричиненої моральної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 23 грудня 2015р. він уклав договір фінансового лізингу із ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон», згідно з умовами якого лізингодавець зобов`язувався придбати і передати у користування трактор МТЗ 82.1, а позивач зобовязувався періодично сплачувати за користування трактором лізингові платежі. Цього ж дня позивач здійснив платіж в розмірі 21000 грн., однак предмет договору йому не було передано. 10 лютого 2016р. він звернувся до відповідача із заявою про повернення йому сплачених коштів у вказаному розмірі, однак 04 березня 2016р. отримав відповідь про те, що договір розірвано з 10 лютого 2016р., з повідомленням про те, що коштів йому не повернуть та трактор він не отримає. ОСОБА_3 вважає, що умови договору фінансового лізингу не відповідають діючому законодавству, є несправедливими та порушують його права як споживача, оскільки згідно з умовами вищезазначеного договору до отримання трактора позивач має сплатити товариству не менше половини його вартості, зокрема, комісійну винагороду у розмірі 10 % вартості предмета лізингу, аванс у розмірі не менше 50 % вартості предмета лізингу, відшкодування вартості предмета лізингу, сплатити відсоткову ставку за користування предметом лізингу та комісію за супроводження договору. Крім того, у відповідача відсутня ліцензія на такий вид діяльності, а також ОСОБА_3 посилався на нікчемність спірного договору, як в силу статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідач застосував нечесну підприємницьку практику, так і в силу статті 220 ЦК України, оскільки договір не було посвідчено нотаріально. Також позивач просить стягнути з відповідача в його користь 10000 грн. моральної шкоди, яка спричинена відповідачем його незаконними діями, що призвело до моральних страждань пов`язаних з неможливістю забезпечити належний рівень свого життя та забезпечення своєї сім`ї, через безпідставну сплату платежів.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав наведених в ньому.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак від нього на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі. Також від представника на адресу суду надійшли заперечення проти позову, де зазначено, що відповідачем не вчинено будь-яких дій щодо введення позивача в оману при укладенні вищевказаного договору фінансового лізингу. Позивач був ознайомлений з усіма умовами договору, додатками до нього і договір відповідає усім вимогам закону, укладений у письмовій формі та в ньому зазначені усі істотні умови. Вказана діяльність відповідача не підлягає обов`язковому ліцензуванню, а сам договір не підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Заслухавши представник позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги про визнання недійсним договору фінансового лізингу №003381 від 23 грудня 2015р. укладеного між ним та ТзОВ «Лізинговою компанією «Еталон» та стягнення 21210 грн. підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що 23 грудня 2016 року між ТзОВ «ЛК «Еталон» та ОСОБА_3 було укладено договір фінансового лізингу № 003381 предметом якого є трактор МТЗ 82.1 (а.с.12-17).

Відповідно до додатку № 1 до вказаного договору вартість предмета лізингу становить 210000 грн., комісія за організацію 10% - 21000 грн. та комісія за передачу 3% - 6300 грн. (а.с.18).

Згідно з додатком № 2 до договору вартість предмета лізингу становить 200000 грн., авансовий платіж - 50%, сума лізингу - 100000 грн., викупна вартість - 3000 грн., відсоткова ставка - 12,5%, комісія - 5%, щомісячний платіж 2512,22грн., а також витрати, які сплачує лізенгоодержувач за відвантаження предмета лізингу, а саме, авансовий платіж 100000 грн. та комісію за передачу трактора 6000 грн. (а.с.19).

У відповідності з додатком №3 до договору, предметом лізингу є трактор МТЗ 82.1 вартістю 210000 грн. (а.с.20).

В день укладення договору ОСОБА_3 подав заяву на отримання фінансового лізингу в якій зазначив марку, модель та вартість предмета лізингу та отримав свій примірник договору з додатками до нього.

На виконання умов договору позивач 23 грудня 2016р. сплатив на рахунок ТзОВ «ЛК «Еталон» 21000 грн. коштів згідно з умовами договору. Комісія за їх сплату становить 210 грн., що підтверджується відповідними квитанціями ПАТ КБ «ПриватБанк» від 23 грудня 2015р. (а.с.21).

10 лютого 2016р. ОСОБА_3 звернувся до ТзОВ «ЛК «Еталон» із заявою про розірвання договору фінансового лізингу та повернення сплачених коштів, однак листом від 29 лютого 2016р. відповідач йому повідомив про те, що договір вважається розірваним з 10 лютого 2016р., однак сплачена сума комісії за організацію даного договору в розмірі 21000 грн. повернення не підлягає відповідно до п.12.12 ст.12 вказаного договору (а.с.22).

Згідно п.5.4 договору фінансового лізингу № 003381 від 23 грудня 2015р. розмір комісії за організацію та комісії за передачу предмета лізингу встановлюється у додатку № 1. У разі збільшення вартості предмета лізингу до моменту повної сплати авансового платежу лізингоодержувачем, останній повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем з метою відповідності відсоткового розміру авансового платежу, визначеного в додатку № 1 до цього договору, фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі у продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем. У разі зменшення вартості предмета лізингу на момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за організацію поверненню не підлягає. В такому випадку остаточна вартість предмета лізингу та поточні лізингові платежі будуть розраховані, визначені та встановлені в додатковій угоді до даного договору.

Відповідно до п.8.3 договору у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів, лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни.

У відповідності до п.8.8 договору коригування розмірів лізингових платежів, у випадках, передбачених цим договором, не призводить до збільшення загальної вартості предмета лізингу. Відповідно також не збільшується і частина лізингових платежів, які відшкодовують (компенсують) частину вартості предмета лізингу. Зазначене коригування індексує частину лізингових платежів - комісію (винагороду) лізингодавцю в частині витрат на фінансування предмету лізингу.

Згідно п. 8.12 договору в період строку дії договору розмір лізингової плати може індексуватися в залежності від: - зміни законодавства, яке впливає на лізингову діяльність лізингодавця; - збільшення та/або зменшення податків, зборів та інших обов'язкових платежів, пов'язаних з конвертацією гривні в іноземну валюту та змінами ситуації на грошовому ринку; - переоцінки викупної (залишкової) вартості предмета лізингу, яка спричинена змінами вимог нормативно-правових актів України щодо переоцінки предмета лізингу; - збільшення та/або зменшення розмірів податків з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та/чи механізмів, у зв'язку із збільшенням митних зборів та інших обов'язкових платежів, які впливають на вартість предмету лізингу згідно умов договору поставки на момент проведення повного розрахунку лізингодавця з продавцем за придбання предмета лізингу.

Відповідно до п.8.13 договору у разі зміни розмірів лізингових платежів лізингодавець та лізингоодержувач складають додаткову угоду до даного договору, а також на вимогу лізингодавця підписують акт коригування вартості предмета лізингу. У разі відмови лізингоодержувача від підписання такох додаткової угоди та/або акту коригування вартості предмета лізингу лізингодавець має право розірвати даний договір, після чого лізингоодержувач зобов`язаний повернути лізингодавцю предмет лізингу протягом 5 днів з моменту отримання від лізингодавця письмової пропозиції про зміну розміру лізингових платежів, при цьому раніше сплачені платежі поверненню не підлягають, крім передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору.

Судом встановлено, що в договорі фінансового лізингу № 003381 від 23 грудня 2015 р. укладеному між сторонами виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Згідно пункту 3.5 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та інше суперечить положенням статті 808 ЦК України.

Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), що суперечить вимогам законодавства.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

За своєю правовою природою спірний договір є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що вказаний договір фінансового лізингу №003381 від 23 грудня 2015р. нотаріально посвідчено не було.

Також в додатках № 1 та № 3 до договору зазначено, що вартість предмета лізингу становить 210000 грн., а в додатку № 2 200000 грн..

Враховуючи вищезазначене, суд встановив, що вищенаведені умови вказаного договору фінансового лізингу є несправедливими, у відповідача відсутня ліцензія для здійснення даного виду фінансової діяльності та спірний договір не був нотаріального посвідчений.

Крім того, позивачу було спричинено моральну шкоду внаслідок незаконних дій відповідача, яка полягає у перенесеному ним дискомфорту життя, моральних страждань внаслідок обману його відповідачем та неможливістю забезпечення належного рівня його проживання.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають до часткового задоволення, а тому слід стягнути з відповідача в користь позивача 3000 грн. спричиненої моральної шкоди.

Також, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача в користь держави 1102,40 судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 213-215, 218 ЦПК України, ст.ст.23, 203, 215, 509, 806, 808 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про фінансовий лізинг», суд,

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу № 003381 від 23 грудня 2015р. укладений між Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізинговою компанією «Еталон» та ОСОБА_3.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингової компанії «Еталон», м.Київ-133 вул.Кутузова, 18/7 к.613, на користь ОСОБА_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1 21210 грн. (двадцять одну тисячу двісті десять тисяч гривень).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингової компанії «Еталон» на користь ОСОБА_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1 3000 грн. (три тисячі гривень) спричиненої моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингової компанії «Еталон» на користь держави 1102,40 грн. (одну тисячу сто дві гривні сорок копійок) судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Збаразький районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ А.І.ЛЕВКІВ