Дата документу 17.05.2016
Справа № 334/2940/16-ц
Провадження № 2-о/334/113/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Нікітенко Н.П., при секретарі Вєтлугіній Г.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1, зацікавлена особа: Ленінський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, про встановлення факту смерті,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту смерті матері - ОСОБА_2, в якій зазначила, що її мати ОСОБА_2, була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1, яка на теперішній час є тимчасово окупованою територію.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_2 померла в м. Донецьку.

Даний факт підтверджений документами, які складені без урахування вимог чинного законодавства України та завірені печаткою Донецької народної республіки.

Заявник звернулась до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Запоріжжя з метою отримання свідоцтва про смерть матері, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть з підстав того, що державні органи на території України не визнають документів, виданих органами, які знаходяться на території не підконтрольній Україні.

У зв'язку з вищевикладеними обставинами заявник змушена була звернутися до суду для встановлення факту, що має юридичне значення.

Заявник до судового засідання не з'явилась, про слухання справи була повідомлена належним чином, до початку розгляду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заяву підтримує, просить її задовольнити, посилаючись на обставини справи, викладені в заяві.

Представник зацікавленої особи до судового засідання не з'явився, про слухання справи був повідомлений належним чином

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву обґрунтованою та такою , що підлягає задоволенню , виходячи з наступних підстав.

Пунктом 5 ст. 234 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п.8 ч.1ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з п.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнається тимчасово окупованою територією.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Частиною 1 статті 49 ЦК України встановлено, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов'язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо.

Відповідно до ч. 3, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Згідно ч.4, реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Крім того, вказаною статтею передбачено, що народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов'язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.2 вказаної статті, державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Частиною 1 статті 3 вказаного вище Закону визначено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов'язковою. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру в обсязі, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус". Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до цього Закону, Цивільного та Сімейного кодексів України та інших актів законодавства органами державної реєстрації актів цивільного стану, що встановлено ч.2 цієї статті.

Державна реєстрація смерті проводиться відповідно ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»

В свою чергу, вимогами частини ч.1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено,що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі:1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до п.1 п.5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом МЮУ 18.10.2000 № 52/5 (у редакціїнаказу МЮУ 24.12.2010 № 3307/5) підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р.,заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4 ст.273 ЦПК і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК.

З матеріалів справи вбачається , що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, померла в м. Донецьк, Донецької області ІНФОРМАЦІЯ_4 року у віці 78 років, про що свідчить складене російською мовою « Врачебное свидетельство о смерти № 93» та завірене відповідною печаткою Донецької народної республіки.

Заявник звернулась до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Запоріжжя з метою отримання свідоцтва про смерть матері, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть з підстав того, що державні органи на території України не визнають документів, виданих органами, які знаходяться на території не підконтрольній Україні.

Враховуючи , що вказаний вище документ складений не на офіційному бланку свідоцтва про смерть, який встановлено як єдиний зразок на території України, та не може бути прийнятий органом державної реєстрації актів цивільного стану в якості підтвердження факту смерті ОСОБА_2, отримати свідоцтво про смерть матері на бланку українського зразка заявник у м. Донецьк Донецькій області в період його тимчасової окупації не може, необхідно застосувати інші механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту прав, свобод і законних інтересів заявника.

Пунктом 18 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами,внесеними згідно з постановою Пленуму ВСУ № 15 (v0015700-98) від 25.05.98) передбачено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Згідно зіст.14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом.

За таких обставин, заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню, оскільки вона є громадянкою України, її родинні відносини із померлою громадянкою України ОСОБА_2 підтверджені копією свідоцтва про народження, документ про підтвердження факту її смерті є недійсним, що унеможливлює отримання заявником свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України.

Встановлення факту смерті ОСОБА_2 має для ОСОБА_1 юридичне значення, так як дозволяє реалізувати права, які виникають після смерті матері.

Керуючись ст.3,14,197,256,257,294 ЦПК України, Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»,суд-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті -задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, громадянинки України, уродженки Донецької області, м. Донецьк, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4 року у віці 78 років в м. Донецьк, Донецької області.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Нікітенко Н. П.