Справа № 372/3746/15-ц Головуючий у І інстанції Проць Т. В.
ровадження № 22-ц/780/1636/16 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 26 09.06.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

09 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів Волохова Л.А., Мельника Я.С.,

при секретарі Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 січня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив ухвалити рішення про його задоволення, посилаючись на те, що 23.07.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №2626/0708/88-013, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у сумі 25 000 доларів США зі сплатою 11,9% річних за користування кредитом на строк з 23.07.2008 року до 22.07.2022 року.

З метою забезпечення належного виконання грошових зобов'язань за вказаним договором відповідач ОСОБА_2 на підставі договору іпотеки від 23.07.2008 року передала в іпотеку банку належну їй на праві власності трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 62,67 кв.м., житловою площею 35,3 кв.м.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов»язаннях і отримує право вимоги до боржників щодо повного, реального та належного виконання ними обов»язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Позивач свої обов»язки виконав, натомість відповідач належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого за договором станом на 28.07.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 435 436 грн. 12 коп.

Враховуючи викладене, позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2626/0708/88-013 від 23.07.2008 року у розмірі 435 436 грн. 12 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 62,67 кв.м., житловою площею 35,3 кв.м., шляхом визнання за банком права власності на неї.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 11 січня 2016 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №2626/0708/88-013 від 23.07.2008 року у розмірі 400 561 грн. 70 коп., яка складається з 396 628 грн. 51 коп. заборгованості за тілом кредиту, 3 933 грн. 19 коп. заборгованості за відсотками, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №2626/0708/88-013-Z-1 від 23 липня 2008 року шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на трикімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 62,67 кв.м., житловою площею 35,3 кв.м. Визначено початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.07.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №2626/0708/88-013, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 25 000 доларів США з розрахунку 11,9% річних за користування кредитом на строк з 23.07.2008 року до 22.07.2022 року.

Відповідно до укладеного між сторонами договору іпотеки №2626/0708/88-013-Z-1 від 23.07.2008 року з метою забезпечення належного виконання боржником грошових зобов'язань за договором про надання кредиту, іпотекодавець ОСОБА_2 передала в іпотеку банку належне їй на праві власності нерухоме майно - трикімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 62,67 кв.м., житловою площею 35,3 кв.м.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов»язаннях і отримує право вимоги до боржників щодо повного, реального та належного виконання ними обов»язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Також встановлено, що позивач свої обов»язки виконав, натомість відповідач не виконувала належним чином свої зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, внаслідок чого за договором існує заборгованість у розмірі 400 561 грн. 70 коп., яка складається з 396 628 грн. 51 коп. заборгованості за тілом кредиту, 3 933 грн. 19 коп. заборгованості за відсотками.

З наявного в матеріалах справи листа-вимоги від 27.08.2015 року вбачається, що позивач направляв відповідачу іпотечне повідомлення, залишене нею без уваги.

Згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, ПАТ «Дельта Банк» має право в рахунок виконання основного зобов'язання звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність в порядку, передбаченому ст.ст.36, 37 Закону України «Про іпотеку».

Задовольняючи позов та визнаючи за банком право власності на трикімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з того, що це майно є предметом договору іпотеки, укладеного між сторонами, тому, у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором, на вказане майно слід визнати право власності за банком на підставі ст.ст. 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку».

Однак з вищенаведеними висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст.7 цього ж Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині.

Частиною 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що діяла на час укладення договору іпотеки у липні 2008 року, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Згідно п. 11 Іпотечного договору, укладеного між сторонами, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов»язання повністю або частково, у тому числі якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов»язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов»язанням та цим договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов»язання (як основного боргу, так і процентів за ним).

Пунктом 12 Іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за вибором іпотекодержателя на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору. За рішенням іпотекодержателя задоволення його вимог може здійснюватись у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки і в рахунок виконання основного зобов'язання згідно з цим застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до наведених умов.

Таким чином, як у статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і у договорі іпотеки, укладеному між сторонами, зазначено, що за рішенням суду предмет іпотеки підлягає реалізації шляхом проведення процедури прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки і суд не наділений повноваженнями вирішувати вказане питання таким способом.

Звертаючи стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, суд не взяв до уваги умови договору іпотеки від 23 липня 2008 року, укладеного між сторонами, а саме пункт 12.3.1, який регулює умови задоволення вимог іпотекодержателя у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки та передбачає, що у випадку задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в п. 12.3 договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки.

В матеріалах справи відсутні дані про наявність договору позасудового способу врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, що передбачено умовами договору іпотеки в якості правової підстави для реєстрації права власності іпотекодержателя.

Суд першої інстанції не врахував вимог статті 39 Закону України «Про іпотеку» та не узяв до уваги умови договору іпотеки, в зв»язку з чим помилково застосував спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, що не підлягає застосуванню у судовому порядку.

Крім того, можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851 цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Враховуючи те, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань є позасудовим способом врегулювання такого питання, що випливає як з вимог ст.ст. 37, 39 Закону України «Про іпотеку», так і з договору іпотеки, укладеного між сторонами, рішення суду про задоволення позову шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки, є таким, що порушує норми матеріального права та підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням по справі нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 січня 2016 року - скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: