Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/2978/16 Головуючий у 1 інстанції: Троценко Т.А.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Кримської О.М. ,

Савченко О.В.,

за участю секретаря Бабенко Т.І..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві зазначив, що 22. 04. 2008 р. між КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено договір НОМЕР_2, згідно якому відповідач отримав кредит в розмірі 32064,25 грн. на термін до 21. 04. 2011 року, і зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 22.04.2008 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір застави предметом якого був автомобіль ЗАЗ, модель 110537, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належав на праві власності ОСОБА_3

У забезпечення виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань по кредитному договору було 22.04.2008 року укладено два договори поруки з ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Відповідач ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором не погашає, має заборгованість на суму 99430.60 грн, яка складається: 16776,00 грн. - заборгованість за кредитом; 77681,71 - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язання за договором, а також штрафи відповідно до договору - 250, 00 грн. - фіксована частина, 4722,89 - процентна складова. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

У зв'язку зі смертю ОСОБА_6 позивач уточнив позовні вимоги і просить стягнути суму боргу солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 і спадкоємця ОСОБА_6 - ОСОБА_5

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст.303-1, 304 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками та доповненнями, встановленими главою І розділу У ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанці має бути розглянута протягом двох місяців з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду. У виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи апеляційний суд може подовжити строк розгляду справи, але не більш як на п'ятнадцять днів, про що постановляє відповідну ухвалу. Як вбачається із матеріалів справи, провадження у справі за апеляційною скаргою ПАТ КБ « ПриватБанк» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 травня 2016 року було відкрито 01 червня 2016 року . Справа до розгляду призначалася неодноразово, але відкладалася у зв'язку з неявкою відповідачів.

ОСОБА_3 повідомлений про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки) (а.с. 155 ). Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 не бажать отримувати судові повістки вони повернулися до апеляційного суду з відміткою за закінченням встановленого строку зберігання ( а.с. 158, а.с. 161 ).

Частиною 3 статті 27 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справи за відсутності відповідачів, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобовязаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Судове рішення не відповідає вимогам ст.ст.213,214 ЦПК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходи з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого заявляв відповідач.

З таким висновком суду не можна погодитись.

В ч.2 ст. 509 ЦК України зазначено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

У силу положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов'язанні строк (термін) його виконання.

За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно з статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч. 2 ст. 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Як убачається з матеріалів справи, що 22. 04. 2008 року між КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір НОМЕР_2, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 32 064,25 грн. зі сплатою 15, 96 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту до 21. 04. 2011 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_3 22.04.2008 року було укладено договір застави предметом якого був автомобіль ЗАЗ, модель 110537, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_3

Відповідно до розрахунку заборгованості вбачається, що у ОСОБА_3 станом на 11 вересня 2015 року виникла заборгованість у загальному розмірі 99 430.60 грн.

Відповідно до п. 17.1.9 кредитного договору періодом сплати кредитних коштів вважається з 01 по 05 число кожного місяця, тобто сторони визначили про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом періодичними щомісячними платежами.

Таким чином у разі неналежного виконання позичальником зобов"язань за кредитним договором позовна давність повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Саме таку правову позиці висловлював Верховний Суд України у постановах від 06.11.2013 року ( справа № 6-11цс13) від 19.04.2014 року ( справа № 6-14 цс14) від 19.03.2014 року ( справа № 6-20цс14) від 18.06.2014 року ( справа № 6-61 цс14), від 03.06.2015 року ( справа № 6-31 цс15)

Судом було встановлено, що останній платіж на виконання умов кредитного договору позичальник ОСОБА_3 вніс 05 лютого 2010 року і становить 986 грн. 83 коп..

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що у лютому 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави автомобіля ЗАЗ, модель 110537, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_3 у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору № НОМЕР_2 від 22.04.2008 року .

Заочним Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська позов ПАТ КБ « ПриватБанк» був задоволений. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором НОМЕР_2 від 22.04.2008 року в розмірі 5344 грн. 12 коп, яка виникла станом на 21.12.2001 року було звернуто стягнення на вищезазначени автомобіль, шляхом подажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особо-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України ( а.с. 163 ).

Таким чином, відповідно до правил ст.264 ЦК України в даному випадку перебіг позовної давності був перерваний поданням банком у лютому 2012 року позовної заяви до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави за вищезазначеним кредитним договором та почався заново з лютого 2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Сторони кредитного договору домовилися про збільшення позовної давності до п'яти років (п.14.11 договору). Отже, строк позовної давності закінчується у лютому 2017 року

З позовом до суду про стягнення з відповідачів заборгованості за вищезазначеним кредитним договором банк звернувся 08.10.2015 року, тобто в межах строку позовної давності.

З урахуванням наведеного висновок суду про звернення до суду з позовом поза межами позовної давності є неправильним.

З розрахунку заборгованості наданої банком вбачається, що станом на 11.09.2015 року вона становить 99430.60 грн, яка складається: 16776,00 грн. - заборгованість за кредитом; 77681,71 - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язання за договором за період з 06.03. 2009 року по 11.09.2014 року , а також штрафи відповідно до договору - 250, 00 грн. - фіксована частина, 4722,89 - процентна складова.

Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частина 3 статті 267 ЦК України передбача, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 заявляв про застосування позовної давності ( а.с. 110-111). Відповідно до розрахунку за період з 08.10.2014 року по 08.10.2015 року пеня становить 11146 грн.40 коп. ( а.с.169-197 ).

Судом також встановлено, що на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором НОМЕР_2 від 22.04.2008 року між Банком ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено два договори поруки від 22.04.2008 року( а.с. 16-17).

За змістом ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. ч. 1, 2 ст.554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

В пункті 12 договорів поруки від 22 квітня 2008 року укладеного між Банком та ОСОБА_4, ОСОБА_6 зазначено, що порука за цими договорами припиняється після закінчення ( п"яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором ( а. с. 16-17). Дата погашення кредиту - 21.04.2011 року ( п. 17.1.5 кредитного договору) ( а.с. 15). Отже порука припиняється 21.04.2017 року

Судом було встановлено, що поручитель ОСОБА_6 померла 26.09.2009 року, що підтверджується актовим записом про смерть № 17331 від 26.09.2009 року ( а.с. 80).

Згідно із ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

В договорі поруки укладеного між Банком та ОСОБА_6 від 22.04.2008 року останній особисто зобов"язався відповідати за належне виконання основного зобов'язання ( а.с. 17).

Відповідно до положень ст. ст. 607, 608, 1216, 1218, 1219 ЦК України, у зв'язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов'язання, які нерозривно пов'язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою. Оскільки поручитель ОСОБА_6 особисто відповідає перед кредитором за виконання зобов"язань за кредитним договором в тому розмірі, що і боржник, то у зв"язку зі смертю поручителя ОСОБА_6 зобов'язання за договором поруки від 22.04.2008 року припинилися. У той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинились унаслідок його смерті. (Статтями 1218, 1219 ЦК України).

В пункті 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року роз"яснено, що у разі смерті поручителя ( крім випадків майнової поруки), враховуючи положення статті 607, частину першу статті 608 ЦК, а також сутності поруки як особитого зобов"язаня відповідати за належне виконання основного зоов"язання, спадкоємці поручителя не є солідарними боржниками за кредитним договором.

Таким чином в задоволенні позовних вимог до спадкоємця ОСОБА_6 - ОСОБА_5 слід відмовити.

Виходячи з вищенаведеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду не можна вважати законним та обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. п. 1. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК Украни з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме, підлягає стягненню солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором НОМЕР_2 від 22.04.2008 року в розмірі 32 895.29 грн, яка складається з: заборгованість за кредитом -16776.00 грн., штраф відповідно до договору - 250, 00 грн. (фіксована частина), 4722,89 - штраф (процентна складова),пеня в межах позовної давності в один рік відповідно до частина другої статті 258 ЦК України, що становить 11 146.40 грн.. В решті позову слід відмовити.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 підлягають стягненню понесені Банком судові витрати судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1640 грн. 61 коп ( а.с. 127) з кожного по 820 грн. 30 коп

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 травня 2016 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити частково. Стягнути солідарно з ОСОБА_3 ОСОБА_7 ОСОБА_8 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором НОМЕР_2 від 22.04.2008 року в розмірі 32895 грн. 29 коп., яка складається: 16776.00 грн. - заборгованість за кредитом; 11 146.40 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором; 250 грн. - штраф ( фіксована частини)); 4722.89 - штраф ( процентна складова), судові витрати в розмірі (1640 грн. 61 коп.) з кожного по 820 грн. 30 коп. В решті позову відмовити.

В задоволені позовних вимог до ОСОБА_5 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте воно може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Г.С. Подліянова

Судді: О.М. Кримська

О.В. Савченко