Ухвала

іменем україни

01 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про відшкодування майнової шкоди, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 30 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 13 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи уточнила, та остаточно просила стягнути з відповідача на свою користь 16 470 грн на відшкодування майнової шкоди. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 22 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 30 вересня 2013 року, задоволено її позов і стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») на її користь 20 тис. грн на відшкодування майнової шкоди. Вказане рішення виконано відповідачем у грудні 2013 року. Зазначила, що за час, який минув із моменту викрадення грошових коштів працівниками банку до моменту їх повернення, ці кошти значно знецінилися внаслідок інфляції.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 30 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 13 січня 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_4 16 470 грн на відшкодування майнової шкоди, 500 грн витрат на правову допомогу та судовий збір в дохід держави у сумі 487 грн 20 коп.

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із доведеності та обґрунтованості позову, наявності правових підстав, передбачених ст. ст. 16, 22, 1172, 1192 ЦК України, зазначивши, що вироком Новотроїцького районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року визначено осіб, відповідальних за завдану шкоду, але під час розгляду кримінальної справи питання її відшкодування вирішено не було, а тому банк як суб'єкт відповідальності повинен у повному обсязі відшкодувати таку шкоду, яка полягає в інфляційних втратах позивача від знецінення грошових коштів за період із 22 лютого 2007 року до 13 грудня 2013 року.

При цьому суд дійшов висновку, що відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов'язанням, а в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню майнова шкода із врахуванням інфляційних втрат за період із 22 лютого 2007 року до грудня 2013 року.

Однак із вказаними висновками погодитися не можна виходячи з наступного.

Судом установлено, що вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року встановлено, що 22 лютого 2007 року працівник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» ОСОБА_6 прийняла від ОСОБА_4 20 тис. грн для зарахування на рахунок останньої, про що зробила відмітки в ощадній книжці за рахунком № НОМЕР_1, але ввірене їй чуже майно - грошові кошти - на рахунок не внесла, а умисно розтратила, передавши їх ОСОБА_7; із метою приховання вчиненого розкрадання грошових коштів вона підробила ощадну книжку шляхом внесення неправдивих відомостей, спричинивши у такий спосіб ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 20 тис. грн.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 22 серпня 2013 року з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_4 стягнуто 20 тис. грн на відшкодування майнової шкоди на підставі ч. 1 ст. 1172 ЦК України.

10 грудня 2013 року ОСОБА_4 звернулася до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» із заявою про добровільне виконання зазначеного рішення суду та згідно з платіжним дорученням від 13 грудня 2013 року № 8698 банк перерахував позивачу грошові кошти в сумі 20 тис. грн.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов'язання і виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів.

При наявності у справі судового рішення, яким вже було встановлено розмір завданої шкоди та відповідно стягнуто її, такий розмір шкоди відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи і суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень ст. 625 ЦК України.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 13 січня 2016 року у справі № 6-3019цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України; суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК).

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України установлено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Однак вищевказаних положень норм матеріального та процесуального права суд не врахував, у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, помилково застосував до спірних правовідносин ст. 1192 ЦК України та не застосував ст. 625 ЦК України про інфляційні втрати, а також залишив поза увагою ту обставину, що розмір майнової шкоди вже визначався рішенням суду і змінюватися не може, крім того, позивач вже отримав суму відшкодування, тому повторне стягнення 20 тис. грн є незаконним згідно з положеннями ст. 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Вказані вище помилки міг виправити апеляційний суд згідно з наданими чинним ЦПК України повноваженнями, однак, відхиляючи апеляційну скаргу відповідача і залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд усупереч вимогам ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги та законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції по суті вирішеного спору, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а постановлена у справі ухвала суду апеляційної інстанції - скасуванню з передачею справи на новий розгляд до апеляційного суду з підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнитичастково.

Ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 13 січня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.О.Леванчук

І.К.Парінова

О.В.Ступак