Справа № 365/51/16-ц Головуючий у І інстанції Денисенко Н. О.
Провадження № 22-ц/780/2805/16 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 26 23.05.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

23 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Березовенко Р.В., Приходька К.П.

за участю секретаря - Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Згурівського районного суду Київської області від 09 березня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 02 липня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №2521-корп-ср, за умовами якого ОСОБА_3 надано кредит у сумі 49 000 грн. на строк до 04 липня 2014 року зі сплатою відсотків в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 27 червня 2007 року, за умовами якого ОСОБА_2 зобов'язалася перед кредитором солідарно відповідати з боржником за порушення його зобов'язання за кредитним договором.

У порушення норм Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та умов кредитного договору ОСОБА_3 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 23 грудня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 165 288 грн. 58 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 28 121 грн. 73 коп., заборгованості по процентах у розмірі 65 599 грн. 33 коп. та пені у розмірі 71 567 грн. 52 коп. Враховуючи те, що рішенням Березанського міського суду Київської області від 30 листопада 2009 року стягнуто солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 54 497 грн. 10 коп., банк просив стягнути солідарно з боржника та поручителя заборгованість у розмірі 110 791 грн. 48 коп.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 09 березня 2016 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № 2521-корп-ср від 02 липня 2007 року у розмірі 11 0791 грн. 48 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до неї відмовити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставинам, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права та процесуального права.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується відповідними розписками (а.с.68-70).

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не повністю відповідає.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 02 липня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №2521-корп-ср, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит на суму 49 000 грн. зі сплатою відсотків в строки та в порядку, встановленому кредитним договором, на строк до 04 липня 2011 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки від 27 червня 2007 року, за умовами якого ОСОБА_2 зобов'язалася перед кредитором солідарно відповідати з боржником за порушення його зобов'язання за кредитним договором.

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 10) про його дію до повного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст. 252 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Березанського міського суду Київської області від 30 листопада 2009 року задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» та стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 02 липня 2007 рокуу розмірі 54 497 грн. 10 коп.(а.с.4-6)

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку з порушенням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором від 02 липня 2007 року станом на 23 грудня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 165 288 грн. 58 коп. Оскільки рішенням Березанського міського суду Київської області від 30 листопада 2009 року стягнуто солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 54 497 грн. 10 коп., то суд дійшов висновку, що з боржника та поручителяпідлягає стягненню у солідарному порядку заборгованість у сумі 110 791 грн. 48 коп.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк»до боржника ОСОБА_3 не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Натомість, з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 погодить не можна з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, ПАТ КБ «Приватбанк» посилалося на те, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором від 02 липня 2007 року станом на 23 грудня 2015 року утворилась заборгованості у розмірі 165 288 грн. 58 коп. Враховуючи те, що рішенням Березанського міського суду Київської області від 30 листопада 2009 року стягнуто солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 54 497 грн. 10 коп., банк просив стягнути солідарно з боржника та поручителя різницю між сумою заборгованості, яка утворилась станом на 23 грудня 2015 року та сумою заборгованості, яка стягнена за рішенням суду від 30 листопада 2009 року, що становить 110 791 грн. 48 коп.

Також позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором на загальну суму 165 288 грн. 58 коп., яка вирахувана станом на 23 грудня 2015 року (а.с.7-9).

09 листопада 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» направило на адресу ОСОБА_2 письмове повідомлення від 09 листопада 2011 року про погашення заборгованості за кредитним договором від 02 липня 2007 року (а.с.10-13).

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності ч.4 ст.559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення ч.4 ст 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст.559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року.

У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - 04 липня 2011 року (пункт 1.3).

За таких обставин у ПАТ «КБ «Приватбанк» виникло право пред`явити вимогу до поручителя ОСОБА_2 про виконання порушеного зобов`язання боржника ОСОБА_3 щодо повернення кредиту, починаючи з 04 липня 2011 року, протягом наступних 6 місяців.

Таку вимогу до поручителя банк пред'явив лише 16 січня 2016 року, тобто вже після спливу встановленого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що порука є припиненою на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, а відтак позовні вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в цій частині не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в цій частині та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до поручителя ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договоромз наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 09 березня 2016 року в частині задоволення позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині.

В позові публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді