Справа № 750/3911/16-ц Провадження № 22-ц/795/1758/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Супрун О. П. Доповідач - Скрипка А. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСкрипки А.А.
суддів:Лакізи Г.П., Шевченка В.М.
при секретарі:Герасименко Ю.О., Покладі Д.В.
за участю:позивача ОСОБА_6, її представника - адвоката Кутукова С.О., відповідача ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 09 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про стягнення додаткових витрат на дитину,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду Чернігівської області від 09.08.2016 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про стягнення додаткових витрат на дитину. Стягнуто зі ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 1892 грн. 09 коп. у відшкодування додаткових витрат на дитину. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Стягнуто зі ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 551 грн. 20 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог її позову про стягнення з відповідача половини витрат на: відпочинок дитини в пансіонаті "ОСОБА_10" на загальну суму 4542 грн. 38 коп.; відвідування дитиною вистави у студії ''Дискавері'' на загальну суму 45 грн.; відвідування дитиною дитячого садка і харчування у ньому на загальну суму 389 грн. 99 коп.; допомогу та послуги логопеда на загальну суму 350 грн.; придбання ліків і вакцини для проведення щеплення на загальну суму 1200 грн. 92 коп.; лікування дитини у стоматолога на загальну суму 585 грн. ОСОБА_6 просить у вказаній частині рішення суду першої інстанції скасувати, оскільки у зазначеній частині рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, його ухвалено з порушенням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення по суті вказаної частини позовних вимог, яким задовольнити позовні вимоги. Доводи апеляційної скарги зазначають, що при вирішенні спору по суті суд першої інстанції не взяв до уваги положення статей 180,185 Сімейного Кодексу України, статті 15 Закону України "Про охорону дитинства", які підтверджують обґрунтованість вимог заявленого позову. ОСОБА_6 вказує, що судом не спростовано доцільність відпочинку дитини у пансіонаті "ОСОБА_10", при цьому у рекомендаціях лікарів не було зазначено конкретного закладу, тому вказаний пансіонат було обрано позивачем, виходячи із середньої вартості. ОСОБА_6 зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано не стягнув з відповідача на її користь витрати за лікування дитини у стоматолога. Також ОСОБА_6 вказує на необхідність проведення щеплень з метою відновлення здоров'я дитини, проте, суд першої інстанції необґрунтовано не стягнув з відповідача на користь позивача витрати на придбання ліків та вакцини для проведення щеплення дитини. ОСОБА_6 стверджує в доводах апеляційної скарги, що відвідування дитиною дитячого садочка і заходів у студії ''Дискавері'' є навчально-розвиваючим процесом, тому суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні вимог заявленого позову у вказаній частині.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 09.08.2016 року ОСОБА_6 не оскаржує.

Відповідно до приписів ч.1 статті 303 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи апеляційним судом, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів статті 308 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, - залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджені її матеріалами, що ОСОБА_6 та ОСОБА_9 є батьками ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 26.08.2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 15.10.2015 року (а.с.26), шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 розірвано.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 10.04.2013 року стягнуто зі ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.03.2013 року та до досягнення дитиною повноліття, а також стягнуто зі ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, починаючи з 04.03.2013 року і до 21.12.2015 року.

Рішенням Деснянського районного суду Чернігівської області від 09.08.2016 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про стягнення додаткових витрат на дитину (а.с.153-156). Стягнуто зі ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 1892 грн. 09 коп. у відшкодування додаткових витрат на дитину. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Стягнуто зі ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 551 грн. 20 коп. судового збору.

Відмовляючи у задоволенні решти вимог заявленого позову, суд першої інстанції зазначив в оскаржуваному рішенні, що вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки їх обґрунтованість не доведена позивачем в ході судового розгляду даної справи. Відповідно до приписів ч.1,ч.4 статті 60 ЦПК України, яка регламентує обов'язки доказування і подання доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до приписів ч.1,ч.2 статті 185 Сімейного кодексу України, яка регламентує участь батьків у додаткових витратах на дитину, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Виходячи з правового аналізу вказаної норми права, маються на увазі додаткові витрати, а не додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти потрібні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. Однак, в окремих випадках у силу особливих обставин, про які йдеться мова у ч.1 статті 185 Сімейного кодексу України, потрібні крім звичайних, значні додаткові витрати. Тому розмір стягуваних додаткових витрат має визначатися залежно від понесених або передбачуваних витрат.

Відповідно до приписів ч.1 статті 303 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи апеляційним судом, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача половини витрат на відпочинок дитини ОСОБА_8 у пансіонаті ''ОСОБА_10'' на загальну суму 4542 грн. 38 коп., суд першої інстанції зазначив у рішенні, що відпочинок у пансіонаті ''ОСОБА_10'', його оплата позивачем та витрати на проїзд в загальній сумі 4542 грн. 38 коп. підтверджуються копіями проїзних документів та копією рахунку на оплату № 570 від 21.08.2015 року (а.с.36,126), а про потребу дитини в оздоровленні у профілактичному санаторії свідчить копія довідки Чернігівського обласного тубдиспансеру (а.с.146). Проте, позивач не представила суду доказів того, що пансіонат ''ОСОБА_10'' є саме тим профілактичним закладом, який було рекомендовано лікарем Чернігівського обласного тубдиспансеру дитині ОСОБА_8 для оздоровлення. При цьому суд першої інстанції зазначив, що самостійно обравши місце відпочинку дитини, позивач ОСОБА_6 має нести витрати на його оплату.

На думку апеляційного суду, доводи апеляційної скарги не спростовують вірного по суті висновку суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимог заявленого позову у вказаній частині. Всупереч приписам статті 60 ЦПК України, яка регламентує обов'язки доказування і подання доказів, позивачем не представлено суду належних і допустимих доказів в розумінні статей 58,59 ЦПК України відносно того, що пансіонат ''ОСОБА_10'' є саме тим профілактичним закладом, який було рекомендовано лікарем Чернігівського обласного тубдиспансеру дитині ОСОБА_8 для оздоровлення. Крім того, перебування дитини у вказаному пансіонаті позивачем не було узгоджено з відповідачем, відповідно до приписів статті 141 Сімейного кодексу України, яка регламентує рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини. Доводи апеляційної скарги зазначають, що відповідачем в ході судового розгляду даної справи не спростовано доцільність відпочинку дитини у вказаному закладі. Вказані доводи не можуть біти підставою для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, оскільки позивачем, всупереч приписам статті 60 ЦПК України, не представлено суду належних і допустимих доказів на підтвердження вимог заявленого позову у вказаній частині.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції безпідставно не стягнув з відповідача на користь позивача відшкодування витрат на лікування дитини у стоматолога, які склали 585 грн., оскільки необхідність профілактичного лікування ротової порожнини та періодичних оглядів є загальновідомим фактом. Відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову у вказаній частині, суд першої інстанції зазначив, що сплачені позивачем кошти в сумі 30 грн. та 60 грн. відповідно до квитанцій №011520, №011346 дитячої стоматологічної поліклініки (а.с.7), як зазначено у вказаних квитанціях, є благодійними внесками, а не оплатою послуг стоматолога, тому вказані кошти не можуть вважатися додатковими витратами на лікування дитини. Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з фактичними обставинами справи та приписами статті 185 Сімейного кодексу України. Крім того, необхідно зазначити, що виходячи з правового аналізу ч.1 статті 185 Сімейного кодексу України, лікування ротової порожнини та періодичні огляди дитини у стоматолога не відносяться до додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача половини витрат на придбання вакцини для проведення профілактичних щеплень дитини, суд першої інстанції зазначив, що проведення вказаних щеплень проводилось відповідно до календаря профілактичних щеплень, при цьому зазначені витрати не є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами в розумінні статті 185 Сімейного кодексу України. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаного висновку суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з фактичними обставинами справи та положеннями статті 185 Сімейного кодексу України.

Судом першої інстанції також зазначено в оскаржуваному рішенні, що витрати позивача на придбання ліків відповідно до чеків: від 28.01.2015 року на суму 23,90 грн. та на суму 52,80 грн., від 07.02.2015 року на суму 92,07 грн., від 01.03.2015 року на суму 286,20 грн., від 25.05.2015 року на суму 107,95 грн. не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки позивачем не представлено суду належних доказів щодо призначення лікарем вказаних у чеках ліків дитині ОСОБА_8. Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості вказаного висновку суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. Відповідно до приписів ч.1,ч.4 статті 60 ЦПК України, яка регламентує обов'язки доказування і подання доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем в ході судового розгляду даної справи не представлено суду належних та допустимих доказів в розумінні статей 58, 59 ЦПК України щодо призначення лікарем вказаних у зазначених чеках ліків дитині ОСОБА_8.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованої відмови судом першої інстанції у задоволенні вимог заявленого позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на оплату послуг логопеда, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у вказаній частині, оскільки зазначені доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. Відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову у вказаній частині, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що представлена позивачем копія виписки щодо вартості занять за підписом ''ОСОБА_11'', без зазначення прізвища та відповідних документів, які підтверджують фах вказаної особи, не може бути визнана судом належним та допустимим доказом витрат позивача на оплату послуг логопеда (а.с.35,114). Крім того, як вбачається зі змісту копії вказаної виписки, в ній зазначена вартість занять з логопедом, при цьому відповідні дані щодо проведення позивачем оплати занять з логопедом у вказаній виписці відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача половини витрат, понесених позивачем в сумі 45 грн. за відвідування дитиною вистави в студії ''Дискавері'', суд першої інстанції зазначив, що вказані витрати позивача не є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами. Судом першої інстанції також відмовлено у задоволенні вимог заявленого позову про стягнення з відповідача на користь позивача половини понесених позивачем витрат по сплаті коштів за відвідування дитиною дитячого садка та за харчування дитини у дитячому садку, оскільки суд вважав, що вказані витрати не є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами, в розумінні статті 185 Сімейного кодексу України. Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості вказаного висновку суду першої інстанції не можуть бути підставою для скасування рішення суду у вказаній частині, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. Виходячи з правового аналізу статті 185 Сімейного кодексу України, у даному разі маються на увазі додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами, а не додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти потрібні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. Однак, в окремих випадках у силу особливих обставин, про які йдеться мова у ч.1 статті 185 Сімейного кодексу України, потрібні крім звичайних, значні додаткові витрати.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, ухваленого на основі з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 09 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: