Справа №639/8212/16-ц
Провадження №2/639/2521/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Труханович В.В.,

за участю секретаря - Антохіної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку, суд

ВСТАНОВИВ:

01 листопада 2016 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась ОСОБА_1 з позовом до Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахункуякий 25.11.2016 року був уточнений. Відповідно до уточненої редакції позовних вимог позивач просила суд стягнути з Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку (з 18.05.2010 р. по 09.11.2016 р.) в сумі 124 444,32 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в трудових відношеннях з Державним підприємством «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» перебувала з 08.07.1967 року. В останні роки роботи на вказаному підприємстві вона зіткнулася з фактами систематичного не виконання вимог ст. 115 КЗпП України про виплату заробітної плати, не виконанням вимог Закону України «Про оплату праці» та не виконанням умов колективного та трудового договору. У зв'язку з чим була вимушена 17.05.2010 року звільнитися за ст. 38, ч. 3 КЗпП України.

На думку позивача її звільнення було проведено з грубими порушеннями діючого законодавства України. В порушення вимог КЗпП України, кінцевий розрахунок з нею не було проведено до теперішнього часу.

Також позивач посилається на те, ще працюючи на підприємстві вона вимушена була звернутися до суду про стягнення заборгованості з заробітної плати в судовому порядку.

09 листопада 2016 року з нею було проведено остаточний розрахунок та виплачено заборгованість із заробітної плати у розмірі 6 538,01 грн.

У зв'язку з тим, що вона була звільнена 17.05.2010 р., а фактичний розрахунок з нею проведено 09.11.2016 р. то позивач вважає, що сума, яка підлягає виплаті станом на 09.11.2016 року має становити 124 444,32 грн., у зв'язку з чим вона і вимушена була звернутися до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку.

Позивач та її представник ОСОБА_2, який діє на підставі доручення від 25.11.2016 року, в судовому засіданні уточнений позов підтримали в повному обсязі, просили суд його задовольнити.

Представник відповідача Приходько З.Г., яка діє на підставі довіреності 22.08.2016 року, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на відсутність заборгованості із заробітної плати.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, та докази, надані в їх обґрунтування, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів (ч.1 ст. 11 ЦПК України).

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Відповідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статті 58 та 59 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 працювала на Державному підприємстві «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» з 08.07.1967 року по 17.05.2010 року. Наказом №200к від 17.05.2010 року була звільнена за власним бажанням у зв'язку з невиконанням роботодавцем умов колективного та трудового договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. ( а.с. 9)

Згідно Довідки Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» від 22.09.2015 року №014-694 станом на 15.09.2015 року заборгованість із заробітної плати становить 6 538,01 грн. (а.с. 11)

Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Як вказано у ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок.

Сторони в судовому засіданні пояснили, що вказана заборгованість була виплачена підприємством 09.11.2016 року.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, оскільки з моменту звільнення та до 09.11.2016 року у ДП «ХПЗ ім. Т.Г. Шевченка» перед ОСОБА_1 існувала заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, то підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку .

Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.03.2013 року у справі № 6-15цс13)

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.01.2015 року у справі № 6-195цс14)

В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (постанова у справі № 6-64цс13 від 03.2013 року) згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Абзацом 2 п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі Порядок) передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюються нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчисляється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі ( календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-648цс15 за позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі

Час затримки належних ОСОБА_1 сум заробітної плати складає період з 17.05.2010 року по 09.11.2016 року (включно), тобто по день фактичного розрахунку.

Згідно довідки №014-698 від 22.09.2015 року, виданої Державним підприємством «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» середньоденна заробітна плата ОСОБА_1, розрахована згідно з «Порядком обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995р. №100, складає 76,44 грн. (а.с. 18)

Як вказано вище середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Останні два календарні місяця роботи позивача з 17.03.2010 р. по 17.05.2010 р.

Відповідно до наказу Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» №84з від 02.03.2010 року на підприємстві було встановлено простій з 03.03.2010 р. по 05.04.2010 р. включно. (а.с. 29)

Надалі, згідно наказу ДП «ХПЗ ім. Т.Г.Шевченка» від 08.04.2010 р. №127з на підприємстві встановлено простій з 09.04.2010 р. по 10.05.2010 р. включно. (а.с. 28)

З 13.05.2010 р. по 31.12.2010 р. встановлено 32-годинний робочий тиждень з робочими днями: понеділок, вівторок, середа, четвер, на підставі наказу ДП «ХПЗ ім. Т.Г.Шевченка» від 12.05.2010 р. №169з. (а.с. 32)

З вказаними наказами, як зазначає позивач вона була ознайомлена, і дійсно такий графік роботи на підприємстві існував.

У відповідності із вище вказаними графіками роботи Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» у квітні 2010 року було 3 робочі дні, у травні - 4 робочі дні. Сумарне число робочих днів за останні два календарні місяці роботи згідно з графіком роботи підприємства складає 7 робочих днів.

Отже, середньомісячне число робочих днів складає 3,5 робочі дні (3 робочих днів за квітень 2010 року + 4 робочі дні за травень 2011 року / на 2).

Так як, позивач ОСОБА_1 була звільнена з Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» 17.05.2010 року, то кількість робочих днів у 2010 році склала 24,5 робочих днів (7 місяців х на 3,5 робочих днів); у 2011, 2012, 2013, 2014, 2015 роках - 210 робочих днів (42 робочих дня на рік) (12 місяців х на 3,5 робочих днів); у 2016 році - 35 робочих днів (10 місяців х на 3,5 робочих днів).

Загальна сума робочих днів за період з 17.05.2010 р. по 09.11.2016 р. становить 269,5 днів.

Отже розмір середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні складає 20 600,58 грн. (76,44 грн. х 269,5 робочих днів).

При цьому суд не погоджується з позицією представника відповідача в той частині, що при визначені розміру середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільнені береться до уваги графік роботи підприємства, який був встановлений після звільнення позивача з роботи, оскільки дія наказів підприємства на звільненого працівника не поширюється.

В абзаці 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 20 600,58 грн. зазначений без утримання прибуткового податку й інших обов'язкових платежів.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 378 грн.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 224-226, 367 ЦПК України, ст. 1, 2, 4, 10, 13, 18, 21, 24, 94, 115, 116 КЗпП України, Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 20 600,58 грн. (двадцять тисяч шістсот гривень 58 копійок).

Стягнути з Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» на користь держави судовий збір у сумі 1 378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень).

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні у той же строк з дня отримання його копії.

Суддя В. В. Труханович