АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 642/4361/15-ц Головуючий 1 інстанції: Проценко Л.Г.
Провадження № 22ц/790/277/16 р Доповідач: Коваленко І.П.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Коваленко І.П.,

суддів - Овсяннікової А.І., Коровіна С.Г..,

при секретарі - Калюжній Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Лізингової компанії ТОВ «ІГК» про захист прав споживача, визнання недійсним договору майнового лізингу, повернення коштів, одержаних по договору,-

ВСТАНОВИЛА:

В травня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Лізингової компанії ТОВ «ІГК» про захист прав споживача, визнання недійсним договору майнового лізингу, повернення коштів, одержаних по договору.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на ті обставини, що 22 квітня 2015р. вона звернулася до відповідача з наміром придбати автомобіль «КіаSportage» вартість якого складала 250000,00 грн. Для отримання автомобіля у користування їй необхідно було сплатити одразу 50000,00 грн., а решту платежу - рівними частками за 60 місяців. Після цього, представник відповідача надав їй рахунок на сплату 50000,00 грн. і запропонував сплатити ці кошти, поки він буде готувати всі необхідні документи для укладення договору лізингу. Після сплати на користь відповідача вказаних коштів, між сторонами 22 квітня 2015р. було укладено договір майнового лізингу №805209 і після підписання договору, їй запропонували звернутися до представництва відповідача через три дні для отримання автомобіля та підписання акту прийому-передачі транспортного засобу. 24 квітня 2015р. вона звернулась до представництва для отримання автомобіля, де їй було повідомлено з посиланням на те, що для отримання транспортного засобу у користування, необхідно сплатити додатково 125000, грн. (50% вартості автомобілю) та 7500 грн. комісії за передачу транспортного засобу. Таким чином, вважала, що було порушено її права, як споживача і просила визнати недійсним вказаний договір та стягнути з відповідача сплачені за договором кошти в розмірі 50000 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача просив розглядати справу без його участі, та у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Лізингової компанії ТОВ «ІГК» про захист прав споживача, визнання недійсним договору майнового лізингу, повернення коштів, одержаних по договору - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, неповне та неправильне встановлення обставини, що мають значення для справи, та таке, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання апеляційної інстанції представник відповідача не з'явився, повістки на адресу ТОВ «ІГК» неодноразово повертались зі зазначенням «за спливом строку зберігання», на електронну адресу відповідача було направлено в електронному вигляді повістку та доставлено 15.02.2016 року о 17.53 год.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 22 квітня 2015р. між Лізинговою компанією ТОВ «ІГК» (лізингодавець) та ОСОБА_1 (лізингоодержувач) було укладено договір лізингу №805209, за яким Лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах майнового лізингу у користування Предмет Лізінгу (автомобіль "КіаSportage"), а Лізінгоодержувачзобовязується прийняти Предмет Лізінгу та сплачувати Лізінгові платежі згідно умов договору.

Договором встановлена певна процедура виконання умов, а саме: п. 5.1 визначено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувача протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу, комісії за передачу предмету лізингу.

На виконання умов договору позивачем сплачено авансовий платіж в сумі 50 000 грн., після чого між сторонами було підписано Договір майнового лізингу № 805209 від 22 квітня 2015 року, після підписання якого ОСОБА_1 запропонували звернутися через три дні до представництва Лізингової компанії ТОВ «ІГК».

24 квітня 2015 року ОСОБА_1 приїхала до вищезазначеного представництва, де був підписаний договір між сторонами. Там апелянту повідомили, що для отримання транспортного засобу у користування їй необхідно додатково сплатити 125 000грн., 50% від вартості транспортного засобу та 7 500 грн. комісія за передачу.

На заперечення ОСОБА_1 про те, що вона вже сплатила 50 000 грн., їй повідомили, що даний платіж є вартістю фінансування.

Відповідно до Договору вартість фінансування є плата за організацію та оформлення цього Договору.

Тож, фактично ОСОБА_1 сплатила 50 000 грн. за підготовку договору.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з тих обставин, що оскільки діючим законодавством не передбачено обов'язкового нотаріального посвідчення договорів фінансового лізингу, то підстав для визнання договору фінансового лізингу недійсним немає.

Погодитись з таким висновком суду не можна.

Відповідно до вимог ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (не прямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю - продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Договір лізингу від 22 квітня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та Лізинговою компанією ТОВ «ІГК», нотаріально посвідчено не було.

Крім того, відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» ст. 1,4, 5, 7 до фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг.

Фінансовими вважаються такі послуги: фінансовий лізинг.

Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями.

Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції.

У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послугли ше після отримання відповідних ліцензій.

Згідно Положення про надання окремих фінансових послуг юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 22 січня 2004 N 21 юридична особа має можливість надавати послугу з фінансового лізингу, якщо у предметі діяльності, визначеному установчими (засновницькими) документами, передбачено здійснення діяльності з надання послуг з фінансового лізингу та враховано вимоги законодавства щодо можливості суміщення фінансових послуг, а також за наявності: 1) внутрішніх правил з надання послуги з фінансового лізингу, затверджених уповноваженим органом юридичної особи, згідно установчих документів; 2) кваліфікованих працівників, які безпосередньо здійснюють діяльність з фінансового лізингу (укладання, супроводження та виконання відповідних договорів), які мають вищу освіту за фінансовим, економічним або юридичним напрямами, та не мають непогашеної або незнятої судимості за корисливі злочини; 3) довідки про взяття на облік юридичної особи (далі - Довідка), виданої Держфінпослуг та/або Нацкомфінпослуг (додаток 1);4) керівників (засновників), які не мають непогашеної або незнятої судимості за корисливі злочини; 5) документа, що підтверджує право власності або користування приміщенням за місцезнаходженням юридичної особи.

Згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань серед видів діяльності ТОВ «ІГК» не передбачено надання послуг фінансового лізингу.

Інформація щодо Товариства до Державного реєстру фінансових установ та Реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги не внесено, статусу фінансової установи товариство не набуло.

Відсутність ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб суперечить вимогам законодавства та є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно ст. 216, 1167 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

За ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється.

Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

У зв'язку з виконанням умов правочину ОСОБА_1 сплатила 50 000,00 грн. за договором.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючисьст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегіясуддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 12 жовтня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати договір №805209 від 22 квітня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерграндкапітал» -недійсним.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерграндкапітал» на користь ОСОБА_1 сплачені за договором 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: