У х в а л а

іменем україни

02 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів:Демяносова М.В., Маляренка А.В., Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, Виконавчого комітету Краматорської міської ради, третя особа - ОСОБА_9, про визнання недійсними рішення Виконавчого комітету Краматорської міської ради частково, свідоцтва про право власності, договору купівлі-продажу квартири, визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності та поділ майна та за зустрічним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, Виконавчий комітет Краматорської міської ради, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частки квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_9 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 10 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із указаним позовом, на обґрунтування якого зазначила, що 18 вересня 1962 року між нею і ОСОБА_7 було укладено шлюб, у якому мають двох дітей: доньку − ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, і сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

На підставі рішення Виконавчого комітету Краматорської міської ради від 30 березня 1970 року № 119 ОСОБА_7 було видано ордер від 23 квітня 1970 року НОМЕР_1 на трикімнатну квартиру жилою площею 41,37 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Краматорської міської ради від 02 вересня 1987 року № 402 відбулося перенумерування будинку НОМЕР_2 на АДРЕСА_1.

Вказана квартира належала Житлово-будівельному кооперативу «Луч» (далі − ЖБК «Луч»), членом якого був ОСОБА_7

З березня 1969 року нею разом з ОСОБА_7 сплачувались пайові внески за вищевказану квартиру. За час шлюбу за сумісні кошти було сплачено відповідне паєнагромадження в сумі 4550 руб., що становило повну загальну вартість паєнагромадження (повного розміру пайового внеску) даної квартири.

02 жовтня 1990 року шлюб між нею і ОСОБА_7 було розірвано. Після розірвання шлюбу вона з ОСОБА_7 з 1990 року почали проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу у вказаній квартирі до 1995 року. Крім того, в даній квартирі проживали їх син і донька, яка знялася з реєстрації та виїхала з даної квартири в 1985 році. В 1995 році вона разом з ОСОБА_7 переїхали на постійне місце проживання у будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2., який вона успадкувала після смерті матері, а квартиру за адресою: АДРЕСА_1, залишили для постійного проживання сину.

У січні 2015 року, коли вона була на новорічних святах у їхнього сина, син повідомив їй, що він ще в січні 2008 року купив у ОСОБА_7 їхню спільну квартиру.

Вважає, що ОСОБА_7 порушив її право на спірну квартиру і розпорядився квартирою без її згоди, уклавши з ОСОБА_8 договір купівлі-продажу спірної квартири.

Просила суд визнати недійсним рішення Виконавчого комітету Краматорської міської ради від 17 вересня 2003 року № 410 в частині оформлення документів та видачі свідоцтва про право особистої власності ОСОБА_7 на кооперативну квартиру по АДРЕСА_1; визнати недійсним свідоцтво про право власності на кооперативну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що видане 25 вересня 2003 року Виконавчим комітетом Краматорської міської ради на ім'я ОСОБА_7; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, укладений 31 січня 2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та посвідчений державним нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори Фареник О.О.; визнати квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_6 Поділити квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, наступним чином: визнати за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

У квітні 2015 року ОСОБА_9 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, Виконавчий комітет Краматорської міської ради, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частки квартири.

На обґрунтування позову посилалася на те, що вона з ОСОБА_8 перебуває у зареєстрованому шлюбі з 03 червня 1995 року по теперішній час. Від шлюбу мають двох дітей: повнолітнього сина ОСОБА_11 та неповнолітню доньку ОСОБА_12. Під час шлюбу за сумісні кошти була придбана квартира АДРЕСА_1, де вони мешкають і зараз. Договір купівлі-продажу був оформлений на ім'я чоловіка ОСОБА_8 та нотаріально посвідчений. Вона з чоловіком зробили в квартирі ремонт, а саме: замінили міжкімнатні і вхідні двері, сантехніку у туалеті та ванній кімнаті, кахелем виклали стіни, замінили шпалери у кімнатах, зробили ремонт на кухні, натяжну стелю у прихожій кімнаті. ОСОБА_8 зареєстрований у спірній квартирі, але постійно проживає з ОСОБА_6 по АДРЕСА_2. Влітку 2014 року вона припинила з ОСОБА_8 сімейні стосунки.

Просила суд визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_1, придбану відповідно до договору купівлі-продажу 31 січня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори Фареник О.О., зареєстрованого в реєстрі № 2-834 на ім'я ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно 19 березня 2008 року, номер витягу НОМЕР_3. Визнати за нею право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 29 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 10 листопада 2015 року, позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано недійсним рішення Виконавчого комітету Краматорської міської ради від 17 вересня 2003 року № 410 в частині оформлення документів та видачі свідоцтва про право особистої власності ОСОБА_7 на кооперативну квартиру АДРЕСА_1.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на кооперативну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що видане 25 вересня 2003 року Виконавчим комітетом Краматорської міської ради на ім'я ОСОБА_7

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, укладений 31 січня 2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та посвідчений державним нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори Фареник О.О., реєстровий № 2-834.

Визнано квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_9 просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов ОСОБА_6, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що паєнагромадження за спірну квартиру було сплачено за сумісні кошти під час шлюбу подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а після його повної сплати спірна квартира є спільною власністю подружжя. Однак у 2003 році ОСОБА_7 всупереч домовленостям з ОСОБА_6 самостійно отримав у ЖБК «Луч» довідку про сплату ним пайового внеску на вищевказану квартиру та звернувся до Виконавчого комітету Краматорської міської ради із завою про оформлення права особистої власності на вказану квартиру.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. ОСОБА_7 самостійно розпорядився спірною квартирою шляхом укладення з ОСОБА_8 договору купівлі-продажу квартири. При цьому ОСОБА_6 при укладанні договору купівлі-продажу спірної квартири не була і письмової та нотаріально засвідченої згоди на укладання цього договору не надавала.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій в повній мірі погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте рішення судів першої та апеляційної інстанцій зазначеним вимогам норм процесуального права не відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 1962 року, який було розірвано 03 жовтня 1990 року.

На підставі рішення Виконавчого комітету Краматорської міської ради від 30 березня 1970 року № 119 було видано ОСОБА_7 ордер від 23 квітня 1970 року НОМЕР_1 на право зайняття трикімнатної квартири жилою площею 41,37 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка належала ЖБК «Луч», членом якого був ОСОБА_7 Відповідно до рішення Виконавчого комітету Краматорської міської ради від 02 вересня 1987 року № 402, відбулося перенумерування будинку НОМЕР_2 на № АДРЕСА_1.

Згідно з довідкою ЖБК «Луч» ОСОБА_7 було сплачено відповідне паєнагромадження в сумі 4550 руб., що становило на той час повну загальну вартість паєнагромадження (повний розмір пайового внеску) даної квартири. У повному обсязі даний пайовий внесок був погашений станом на 01 жовтня 1985 року.

Статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 25 вересня 2003 року Виконавчого комітету Краматорської міської ради кооперативна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належить ОСОБА_7 на праві приватної власності (а. с. 45, т. 1).

Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 30 січня 2015 року № 6 шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 розірвано 03 жовтня 1990 року.

Договір купівлі-продажу спірної квартири укладено 21 січня 2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, визнаючи спірну квартиру спільною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7, не врахував, що 2003 році ОСОБА_7 отримав у ЖБК «Луч» довідку про сплату ним пайового внеску на вищевказану квартиру оформивши право особистої власності на вказану квартиру на себе та не перевірив чи потрібна письмова та нотаріально засвідчена згода ОСОБА_6 на укладання договору купівлі-продажу спірної квартири, з урахуванням того, що шлюб між подружжям було розірвано 03 жовтня 1990 року.

Крім того, згідно з ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. В усіх інших випадках право власності набувається з не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно із ч. 1 ст. 219 ЦК України в разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Разом з тим відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Пунктом 6 ст. 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до ч. 2ст. 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку сліддійти висновку, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України установлено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій всупереч вимогам ст. ст. 212−214, 303 ЦПК України порушили норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалені у справі судові рішення - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_9 задовольнити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 10 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Демяносов А.В. Маляренко І.К. Парінова О.В. Ступак