УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, у якій просив стягнути заборгованість за кредитним договором від 2 листопада 2006 року у розмірі 127 681,14 дол. США, що еквівалентно 2 806 431 грн 46 коп., а також судові витрати.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 1 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, на підставі якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 32 тис. дол. США на термін до 2 листопада 2016 року, а відповідач у свою чергу зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Позивач зазначає, що зі своєї сторони, банк виконав всі умови підписаного договору і надав ОСОБА_3 кредит у зазначеному вище розмірі, однак, останній в порушення взятих на себе зобов'язань, своєчасно не сплачував кредит та відсотки за користування кредитом, у результаті чого станом на 21 жовтня 2015 року виникла заборгованість по кредиту у розмірі 127 681,14 дол. США, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 28 353,43 дол. США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 33 993,27 дол. США, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 4 864,00 дол. США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором у розмірі 60 470,44 дол. США. Зазначену суму, а також судові витрати позивач просить стягнути з відповідача.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивач пропустив строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, при цьому не зазначив жодної поважної причини пропуску строку та не просив його поновити.

Судами встановлено, що 2 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надало відповідачу кредит у розмірі 32 тис. дол. США на термін до 2 листопада 2016 року, а відповідач, у свою чергу зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановленому кредитним договором (а.с. 7-8).

Відповідач умови кредитного договору не виконав, унаслідок чого в останнього утворилась заборгованість, яка за розрахунком банку станом на 21 жовтня 2015 року становить 127 681,14 дол. США, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 28 353,43 дол. США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 33 993,27 дол. США, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 4 864,00 дол. США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором у розмірі 60 470,44 дол. США.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

ОСОБА_3 заявив про застосування наслідків пропуску строків позовної давності до вимог банку у суді першої інстанції (а. с. 50-54).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

За висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року, № 6-32цс14 від 10 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року).

Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності, дотримання якого є передумовою для вимоги банку про повернення щомісячних прострочених платежів.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальника заборгованість за кредитним договором, надіславши на адресу останнього 14 серпня 2009 року повідомлення-вимогу про необхідність погашення всієї кредитної заборгованості в тижневий термін з дати одержання його повідомлення (а.с. 56). Відповідач отримав зазначене повідомлення 1 вересня 2009 року, і мав виконати його протягом тижня, тобто до 8 вересня 2009 року.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з 9 вересня 2009 року, а з указаним позовом банк звернувся до суду 22 жовтня 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

З огляду на наведені обставини та норми закону висновки судів про звернення банку із вимогами до боржника із пропуском строків позовної давності є обґрунтованим.

Доводи позивача про те, що банк звернувся до суду у межах строків позовної давності, оскільки перед звернення до суду з указаним позовом, банк звертався до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки 29 вересня 2013 року, не заслуговують на увагу, так як строк позовної давності сплив 9 вересня 2012 року, а позивач звернувся вперше до суду лише 29 вересня 2013 року.

Інші доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:О.В. Закропивний
В.М. Коротун
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк