Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 310/5834/15-ц головуючий у 1-й інстанції: Пустовіт З.П.
провадження №22-ц/778/4525/16 суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

Суддів Гончар М.С., Кухаря С.В.,

за участю секретаря судового засідання Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про поділ майна, набутого у шлюбі, визнання права власності на 1/2 частку автомобіля,

В С Т А Н О В И Л А:

Учервні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача, зазначивши, що вона з 02.10.1971 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_3 За період шлюбу у них народилося двоє дітей: Андрій та Сергій, які на сьогодні є повнолітні. 12 грудня 2006 року вони офіційно розлучилися. За час шлюбу та спільного проживання вони, як подружжя, придбали у спільну сумісну власність рухоме та нерухоме майно, частину якого вони розділили в добровільному порядку, але решту не змогли.

Під час шлюбу за спільні кошти (заробітна плата подружжя та двох синів, кошти від продажу сімєю вирощених за три сезони помідорів та запозичені у родичів.) були набуті, зокрема, автомобіль ВАЗ 2104, державний номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу №324746 від 20.04.2000 року, вартістю 45000,00 грн., який був придбаний 03.05.1989 року. Документи на автомобіль і сам автомобіль знаходяться у відповідача. До літа 2013 року вони з відповідачем користувалися гаражем спільно за взаємною згодою по усній домовленості. У звязку зі спільним користуванням гаражем вона взяла на себе зобовязання не претендувати на автомобіль. Але весною 2013 року відповідач змінив замки на гаражних дверях і став перешкоджати їй та синові користуватися ним. До суду вона не зверталася всі ці роки після розлучення, бо у неї з відповідачем була усна домовленість про спільне користування гаражем, яку відповідач порушив навесні 2013 року. Таким чином, її право на майно, набуте у шлюбі, було порушено саме в цей період, що і змусило її звернутися до суду. Вартість автомобіля нею вказана орієнтовна. На спірні правовідносини поширюються дія норм ЦК УРСР 1963 року та КпШС УРСР, чинних на час їх виникнення.

У звязку з зазначеним та посилаючись на ст.ст. 22,28 КпШС УРСР, ст.372 ЦК України, позивач просила суд здійснити поділ майна, набутого у шлюбі, та визнати ідеальні частки подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на автомобіль ВАЗ 2104, державний номер НОМЕР_1, вартістю 45000,00 грн., по 1/2 частці кожному без реального поділу та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку вказаного автомобіля.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 вересня 2016 року у задоволені позову відмовлено.

ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволегнню не підлягає з таких підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову внаслідок спливу позовної давності, суд обгрунтовно виходив з того, що право спільної сумісної власності позивача на спірний автомобіль було порушено ще у 2008 році і наявність чи відсутність між колишнім подружжям домовленості відносно користування гаражем не впливає на порушення права спільної сумісної власності на автомобіль.

З матеріалів справи вбачається, що сторони з 02.10.1971 року по12 грудня 2006 року перебували у шлюбу, під час якого, а саме: 03.05.1989 року, придбали автомобіль ВАЗ 2104, державний номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу №324746 від 20.04.2000 року, вартістю 45 000 грн./ а.с.6-9, 27 /. Документи на автомобіль і сам автомобіль знаходяться у відповідача.

Під час розгляду цієї справи відповідачем було подано письмову заяву від 01.12.2015 року про застосування судом наслідків спливу позовної давності з посиланням на те, що вказаний автомобіль був предметом судового розгляду у 2008-2009 раках та 2014 році за позовними заявами ОСОБА_2, які залишалися без розгляду / а.с. 46-47 /.

Судом при розгляді цієї справи оглянуто: цивільну справу № 2-214/08, у якій ухвалою суду від 08.02.2008 року позовну заяву ОСОБА_2 щодо поділу вищевказаного автомобіля, капітального гаражу №18 у гаражному кооперативі „Орбіта, моторного човна „Прогрес-4 № УЗБ 2302 було залишено без розгляду через неодноразові неявки позивача до суду; цивільну справу № 310/1452/14ц, в якій відповідно до поданої представником ОСОБА_2 заяви ухвалою суду від 26.05.2014 року позов ОСОБА_2О про поділ вищевказаного автмобіля було залишено без розгляду.

Крім того позивач пояснила, що у 2009 році вона також зверталася до суду з позовом про поділ цього автомобіля, який залишився без розгляду за поданої нею заявою.

Відповідно до вимог ст.72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки, яка обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Пунктом 15 Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя розяснено, що початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК).

Отже після розрівання 12.12.2006 року шлюбу і отримання 15.02.2007 року свідоцтва про це, позивач, звернувшись у 2008 році до суду з позовом про поділ вищевказаного автомобіля, саме у 2008 році дізналася про порушення її права спільної сумісної власності на спірний автомобіль.

Згідно вимог норм ст.264 ЦК, ч.1 ст.265 України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Отже з огляду положень ст. 264 ЦК, ч.1 ст.265 України наступні звернення позивача до суду з позовами про поділ вищевказаного автомобіля, які залишалися без розгляду, не переривали і не зупиняли перебігу строку позовної давності, виходячи з того, що відповідач за цими позовами не був боржником позивача і предметом спору в цих справах не виступав борг або інший обовязок відповідача.

При цьому, як правильно зазначено судом першої інстанції,на порушення з 2008 року права спільної сумісної власності позивача на вищевказаний автомобіль не впливає наявність чи відсутність між колишнім подружжям домовленості відносно користування іншим майном, а саме: гаражем, відносно поділу якого позов ОСОБА_2 також залишався без розгляду у 2008 році (справа № 2-214/08).

За таких обставин справи, ухвалене у цій справі рішення суду відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасвання колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про наявність між сторонами домовленості про те, що при спільному користуванні гаражем позивач не буде претендувати на автомобіль за відсутності письмової форми такої домовленості прийняти до уваги неможливо.

Іншим доводам апеляційної скарги, які висновки суд не спростовують і не свідчать про неправильне застосування судом вимог норм матеріального та процесуального права, дана належна оцінки судом першої інстанції, а тому додаткової аргументації при апеляційному перегляді справи вони не потребують.

Керуючись ст., ст. 307, 308, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 вересня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: