УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Головуючого: Касьяна О.П.
суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,
Остапчука Д.О., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Житомирського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод», ОСОБА_1 , треті особи: квартирно-експлуатаційний відділ м. Житомира, ОСОБА_2 , про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, за касаційними скаргами Військового прокурора Житомирського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 27 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 31 березня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У серпні 2014 року Житомирський прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, звернувся до суду із указаним позовом.

Зазначав, що договори купівлі-продажу від 17 червня 2004 року та 21 червня 2004 року укладені між Житомирським ремонтно-механічним заводом (військова частина НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 є нікчемними, оскільки майновий комплекс з будівель та споруд, як військове майно, перебувало у державній власності, позивач дозволу на відчуження спірного майна не надавав, тому його продаж здійснено всупереч нормам чинного законодавства.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 27 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалоюапеляційного судуЖитомирської області від 31 березня 2015 року, у позові відмовлено.

У касаційних скаргах Військовий прокурор Житомирського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та державне підприємство «Житомирський бронетанковий завод» (далі ДП «Житомирський бронетанковий завод»), просять скасувати оскаржувані рішення, посилаючись на невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення.

Обговоривши доводи касаційних скарг, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та вирішувати питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відмовляючи у позові суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що прокурором не доведено, що спірний майновий комплекс на момент його відчуження знаходився у державній власності, мав статус військового майна та належав до сфери управління Міністерства оборони України, у зв`язку із чим підлягав відчуженню за рішенням Кабінету Міністрів за поданням Міністерства оборони України.

Проте погодитись із такими висновками не можна, враховуючи наступне.

Судами встановлено, що згідно свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності від 12 листопада 1996 року військова частина НОМЕР_1 «Житомирський ремонтно-механічний завод» є державним підприємством.

Відповідно до статуту військової частини НОМЕР_2 (перейменованої в військову частину НОМЕР_1 ), що був прийнятий на конференції трудового колективу та зареєстрований 12 листопада 1996 року, військова частина є господарським підприємством, яка має права юридичної особи, здійснює виробничу, комерційну діяльністю з метою отримання прибутку.
Згідно із витягу з протоколу Ради підприємства № 64 від 24 березня 2004 року Радою підприємства прийнято рішення про продаж майнового комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

17 червня 2004 року між Житомирським ремонтно-механічним заводом та ОСОБА_1 , укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого останній набув право власності на приміщення овочесховища, літ. «Е», «Е-1», загальною площею 411,9 кв.м., промсховище літ. «З», загальною площею 960,5 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

21 червня 2004 року між Житомирським ремонтно-механічним заводом та ОСОБА_1 укладено два договори купівлі-продажу приміщення, згідно яких ОСОБА_1 набув право власності на приміщення кондитерського цеху літ. «А», загальною площею 1184,0 кв.м, кафе «Турист» літ. «Б», площею 203,1 кв.м, склад продтоварів літ «И», площею 1165,2 кв.м, склад техзабезпечення літ «М», площею 633,3 кв.м., прохідна літ «К», загальною площею 100, 3 кв.м., приміщення ситро цеху літ. «В», площею 666,4 кв.м., цибулесховище літ. «Е-2», площею 593,7 кв.м., квасильний пункт літ. «Ж», площею 742,1 кв.м., склад книг літ. «Л-1», площею 211,4 кв.м. та фруктосховище літ «Е-3» площею 404,0 кв.м., що знаходяться по АДРЕСА_1 .

Згідно із ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 цього Закону військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті).
Частинами 1, 2 статті 6 цього Закону визначено, що відчуження військового майна здійснюється Міністерством оборони України через уповноважені Кабінетом Міністрів України підприємства та організації, визначені ним за результатами тендеру, після його списання, за винятком майна, визначеного частиною другою цієї статті. Рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України.
З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконкому Новогуйвинської селищної ради Житомирського району від 21 листопада 2002 року № 76 цілісний майновий комплекс виробничої бази № 2, що складається з об`єктів нерухомого майна згідно інвентарної справи АДРЕСА_1 належить на праві державної власності Міністерству оборони України.
Дане свідоцтво ніким не оспорювалось та недійсним не визнавалось.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України на вказані обставини справи уваги не звернув, не визначився з характером спірних правовідносин та нормами закону, які підлягають застосуванню, не встановив чи мав спірний майновий комплекс статус військового майна, чи передавався він на баланс військової частини, чи належав він на праві державної власності Міністерству оборони України та чи можливе його відчуження без відповідного рішення Кабінету Міністрів України.

Апеляційний суд, перевіряючи законність рішення суду першої інстанції, у порушення вимог ст. 303, 316 ЦПК України на вказані положення закону та обставини справи уваги не звернув, дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.
Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки судами допущені порушення норм матеріального та процесуального права, оскаржувані судові рішення не можуть вважатись законним і обґрунтованим та підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах
у х в а л и л а:
Касаційні скарги Військового прокурора Житомирського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 27 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 31 березня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

О.В. Попович