УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Коротуна В.М.,

МазурЛ.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сівер Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: благодійна організація «Благодійний фонд «Християнський», Прогресивна соціалістична партія України, про визнання недійсним договору купівлі-продажу; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Сівер Україна» про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на майно за касаційною скаргою ОСОБА_7, подану представником - ОСОБА_8, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2007 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 9 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2005 року товариство з обмеженою відповідальністю «Сівер Україна» (далі - ТОВ «Сівер Україна») звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням господарського суду м. Києва від 22 липня 2003 року визнано право власності за ТОВ «Сівер Україна» на приміщення площею 286,3 кв.м та площею 278,4 кв.м, розташовані по АДРЕСА_1, які зазначені на плані Бюро технічної інвентаризації під літ. «А» та раніше належали Благодійній організації «Благодійний Фонд «Християнський» (далі - БО «Благодійний Фонд «Християнський»). Ухвалою господарського суду м. Києва від 22 липня 2003 року на вказані вище приміщення було накладено арешт та заборону на їх відчуження, ці обмеження існували і на момент укладення оспорюваного договору, тому позивач вважає, що в момент укладення договору купівлі-продажу не було додержано вимог, встановлених ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, у зв'язку із чим такий договір є недійсним відповідно до ст. 215 ЦК України.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив визнати його добросовісним набувачем та визнати за ним право власності на спірні приміщення. Указував на те, що йому лише під час розгляду справи стало відомо про те, що продавці не мали права відчужувати ці приміщення, а тому, посилаючись на положення ст. 388 ЦК України, вважає себе добросовісним набувачем. Зазначав, що під час укладення спірного договору він не міг знати, що приміщення перебувають під арештом, на час укладення договору право власності було зареєстровано за продавцями.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2007 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 листопада 2007 року, позов ТОВ «Сівер Україна» задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, укладений 27 вересня 2004 року між ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 8 травня 2015 року ОСОБА_7 (особа, яка не брала участі у справі) відмовлено у прийнятті апеляційної скарги на підставі ст. 297 ЦК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 вересня 2015 року ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 8 травня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 9 листопада 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2007 року залишено без змін.

У касаційній скарзі, поданій представником, ОСОБА_7 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2007 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 9 листопада 2015 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові ТОВ «Сівер Україна».

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2007 року визнано недійсним договір купівлі-продажу вищезазначених нежитлових приміщень, відповідно до умов якого ОСОБА_3 придбав у власність відповідне нерухоме майно.

ОСОБА_7, яка не брала участі у справі у суді першої інстанції і вважала, що таким рішенням порушуються її права, оскаржила його в апеляційному порядку.

Ухвалою судді Апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року відкрито апеляційне провадження за цією апеляційною скаргою.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_7 та залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 висновків місцевого суду не спростовують, були вже предметом розгляду, а зазначена апеляційна скарга фактично написана від імені відповідача.

Відповідно до ст. 292 ЦПК України особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

Так, скасовуючи попередню ухвалу про відмову у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_7 та передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції в ухвалі від 2 вересня 2015 року вказував, що судова ухвала не відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства.

Зокрема, суд касаційної інстанції звернув увагу на необхідність апеляційному суду перевірити та вирішити чи порушуються ухваленим рішенням місцевого суду права та обов'язки ОСОБА_7 як дружини відповідача ОСОБА_3, якими спірне нерухоме майно було придбане під час шлюбу.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

У п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 14 червня 2012 року «Про судову практику розгляду цивільних справ у касаційному порядку» наголошено, що висновки та мотиви, з яких скасовано рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Висновками та мотивами, з яких скасовано рішення, необхідно вважати положення мотивувальної та резолютивної частин ухвали суду касаційної інстанції щодо наявності передбачених ст. 338 ЦПК України підстав для скасування судового рішення і передачі справи на новий розгляд та їх кваліфікації процесуальним законодавством як таких.

При новому розгляді справи суд апеляційної інстанції, всупереч зазначеним нормам закону, висновків і мотивів, наведених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 вересня 2015 року, не врахував, не з'ясував всіх обставин справи, не дослідив докази, не надав їм оцінки і дійшов передчасного висновку про відсутність порушеного права та необхідність його захисту.

Фактично апеляційний суд, відкривши апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7, а відтак, визнаючи, що оскаржуваним рішенням зачеплені її права та обов'язки, відмовив у задоволенні апеляційної скарги з огляду на те, що за апеляційною скаргою відповідача справа вже переглядалась в апеляційному порядку та рішення суду першої інстанції залишене без змін.

При цьому у порушенні вимог ст. ст. 308, 315 ЦПК України апеляційний суд не навів в ухвалі висновки та мотиви за яких він відхилив апеляційну скаргу. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо відсутності підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу, оскільки позов пред'явлений не стороною договору, щодо порушення прав добросовісного набувача тощо залишились без перевірки та відповідних мотивів їх відхилення.

Порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179, 292, 308, 315 ЦПК України) в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваної ухвали і передачі справи на новий розгляд до цього суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу скаргою ОСОБА_7, подану представником - ОСОБА_8, задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 9 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:О.В. Закропивний
В.М. Коротун
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк