Справа № 367/4151/15-ц Головуючий у І інстанції Кухленко Д. С.
Провадження № 22-ц/780/2785/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 19 25.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

25 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Верланова С.М.,Таргоній Д.О.,

за участю секретаря: Дрозд. Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про визнання договору купівлі продажу дійсним, -

встановила:

у липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 29 листопада 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 (ОСОБА_6) у місті Ірпені Київської області, загальною площею 70,3кв.м., житловою площею 43,9кв.м.

По умовам договору ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_2 квартиру без ремонту, без внутрішнього оснащення комунікаціями за ціною 112 000 грн.

Здійснити ремонт, провести комунікації у квартирі ОСОБА_2, зобов'язувався здійснити за свої власні кошти, крім того, позивач зобовязався надати ОСОБА_3 послуги по створенні рекламних роликів продукції, що на комерційній основі розповсюджувала відповідач у звязку з чим остаточна ціна договору купівлі-продажу квартири становила суму 112 000 грн.

Сторони договору повідомили один-одному всю наявну інформацію стосовно предмету угоди, узгодили усі істотні умови договору, ОСОБА_2М, передав ОСОБА_3 узгоджену суму грошей.

Форма договору - проста письмова, була запропонована ОСОБА_3 яка вказала, що укласти договір в нотаріальній формі не має нагальної потреби, крім того це є неможливим, адже не має комунікацій, а без цього не можна ввести будинок у експлуатацію. Відповідач вказала, що за першої ж нагоди сторони посвідчать договір нотаріально.

У період з 2011 року по 2015 рік ОСОБА_2 безперешкодно проживав у власній квартирі, вільно володів, користувався, розпоряджався власним майном, здійснив у квартирі добудову, привів її у придатний для проживання стан. Крім того виконав домовленість по створенню рекламних роликів на замовлення відповідача.

На численні прохання здійснити нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу від 29.11.2011 року ОСОБА_3 відповідала різними відмовами (спочатку, що не має документів, потім, що не введений будинок у експлуатацію, потім, що у неї не має можливості, тощо).

В ході підготовки позовної заяви, збиранні доказів, позивачу стало відомо, що відповідач вводила ОСОБА_2 в оману словами що не має можливості укласти договір. В дійсності відповідач мала усі правовстановлюючі документи для того, щоб укласти договір.

Незважаючи на той факт, що позивач постійно звертався до ОСОБА_3 про необхідність укладання нотаріально - посвідченого договору, вона постійно ухиляласявід його укладання.

Позивачу стало відомо, що 23.06.2015 року без будь якого попереднього повідомлення позивача, який уже майже чотири роки проживав у власній квартирі, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 (Університетська) у м. Ірпінь Київської області, був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5.

Позивач вважає укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 (Університетська) у м. Ірпінь Київської області між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 протиправним, таким, що грубо порушує права позивача.

11 червня 2015 року позивачу стало відомо із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, основною причиною відмови укласти нотаріально- посвідчений договір між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був той факт, що 03 лютого 2012 року було укладено договір іпотеки з ПАТ «БАНК БОГУСЛАВ», згідно якого в іпотеку нею було передано у тому числі і квартиру №4, що було предметом укладеного між сторонами договору 29 листопада 2011 року. Даною довідкою також вказано, що термін виконання основного зобовязання ОСОБА_3, перед ПАТ «БАНК БОГУСЛАВ» у розмірі 3 542500грн. настав 02 лютого 2015 року.

Однак наявність іпотечного договору ставало перешкодою лише щодо виконання договору від 29 листопада 2011 року. Проте жодним чином не перешкодило ОСОБА_3 23 червня 2015 року укласти договір-купівлі продажу з ОСОБА_4, що є грубим порушенням взятих ОСОБА_3 зобовязань за договором від 29 листопада 2011 року, оскільки саме позивач мав переважне право на укладання такого договору.

Укладення ж договору купівлі-продажу у нотаріальній формі, є нічим іншим як способом ухиляння ОСОБА_3 від взятих на себе зобовязань за договором від 29 листопада 2011 року та привласненням переданих їй за даним договором грошових коштів без передачі у власність позивачу квартири.

У серпні 2015 року позивач збільшив розмір позовних вимог і просив визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_3 (Університетська) у м. Ірпінь Київської області укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, визнати дійсним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 (ОСОБА_6) у місті Ірпені Київської області, загальною площею 70,3кв.м., житловою площею 43,9кв.м, 29 листопада 2011 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 16 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність і необґрунтованість, таким, що прийняте без дослідження усіх фактичних обставин справи.

Просив скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 березня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а також витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що апелянт був позбавлений можливості здійснити державну реєстрацію Договору купівлі продажу квартири №4 по вулиці Карла Маркса (Університетська)у м. Ірпінь Київської області від 29 листопада 2011 року саме через те, що відповідач ухилявся від нотаріального посвідчення договору, що є передумовою державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Крім того, судом першої інстанції не враховано доводи позивача стосовно заявлених позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст.213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що29.11.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено у простій письмовій формі договір купівлі - продажу квартири №4 у будинку №11-г по вулиці Унiвepcитeтcькiй (ОСОБА_6) у місті Ірпені Київської області, загальною площею 70,3кв.м., житловою площею 43,9кв.м. (а.с.8).

По умовам договору відповідач передала у власність ОСОБА_2 квартиру без ремонту, без внутрішнього оснащення комунікаціями за ціною 112 000 грн.

Здійснити ремонт, провести комунікації у квартирі ОСОБА_2 зобовязувався за свої власні кошти, крім того, ОСОБА_2М зобовязався надати ОСОБА_3 послуги по створенні рекламних роликів продукції, що на комерційній основі розповсюджувала відповідачу звязку з чим остаточна ціна договору купівліпродажу квартири становила суму 112000 грн.

На численні прохання здійснити нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу від 29.11.2011 року ОСОБА_3 відповідала різними відмовами (спочатку, що не має документів, потім, що не введений будинок у експлуатацію, потім, що у неї не має можливості, тощо).

23.06.2015 року, без будь якого попереднього повідомлення позивача, який уже майже чотири роки проживав у власній квартирі, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 (Університетська) у м. Ірпінь Київської області, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5

Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач і відповідачка, укладаючи договір купівлі продажу квартири, домовилися щодо усіх істотних умов договору.

З матеріалів справи, вбачається, що позивачем не було надано доказів, що ОСОБА_3 ухилялася від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

Посилання апелянта про додаткові умови, а саме про домовленість відносно створенню рекламних роликів на замовлення ОСОБА_3, ОСОБА_2, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Згідно ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину, здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчу вального напису (ч.ч.1,2 ст.209 ЦК України.) Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом (ч. ч.1,2 ст.210 ЦК України.)

Згідно ч.3 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації, відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України.

Суд не застосовує норму ч.2 ст.220 ЦК України щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді