Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Ткачука О.С., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП факторинг Україна» про визнання кредитного договору частково недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 21 червня 2016 року,

встановила:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами кредитного договору

від 21 березня 2006 року, укладеного між АКБ «Райффайзен банк Україна», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП факторинг» (далі - ТОВ «ОТП факторинг Україна»), ОСОБА_4, останній отримав кредит у розмірі 42 500 доларів США. Пунктом 4.1.1 кредитного договору передбачено, що за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строку, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум.

Вважав, що даний пункт договору суперечить п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки розмір неустойки - пені, встановлений у кредитному договорі складає 1% х 365 днів = 365 % річних.

Ураховуючи наведене, просив визнати недійсним вказаний пункт договору.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 травня

2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 21 червня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов кредитного договору, правом протягом 14 календарних днів відкликати згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту без пояснень причини не скористався, не відмовився від його виконання, а тривалий строк користувався кредитними коштами.

Отже, суди дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним кредитного договору, правильно застосувавши положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи касаційної скарги на висновки суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

О.С.Ткачук

І.М.Фаловська