У х в а л а

іменем україни

7 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.

суддів: Кузнєцова В.О., Ізмайлової Т.Л.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект», публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи: ОСОБА_2, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про визнання недійсним договору факторингу, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Харківської області від 15 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом. Зазначала, що 29 травня 2008 року між нею та АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», укладено договір про надання споживчого кредиту. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки. 12 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей - Колект» було укладено договір факторингу та договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки відповідно до якого відбувся перехід права вимоги у тому числі і за зобов'язаннями за договором споживчого кредиту. Оскільки вважає, що укладення договору факторингу від 12 грудня 2011 року суперечить ст. 203 ЦК України, а відповідно ТОВ «Кей - Колект» не набуло права вимоги до неї та ОСОБА_2, просила задовольнити позов.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 15 грудня 2015 року вказане рішення скасоване, у задоволенні позову відмовлено з інших підстав.

ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 29 травня 2008 року між ОСОБА_1 та АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», укладено договір про надання споживчого кредиту.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки.

12 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей - Колект» було укладено договір факторингу та договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки відповідно до якого відбувся перехід права вимоги у тому числі і за зобов'язаннями за договором споживчого кредиту.

Згідно з вимогами ст. ст. 202, 204, ч. 1 ст. 215 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, він є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК Україникредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК Українивстановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 517 ЦК Українипервісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Згідно ч. 2 ст. 1 Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг від 28 травня 1988 року «договір факторингу» означає договір, укладений між однією стороною (постачальником) та іншою стороною (фактором), відповідно до якого: (a) постачальник відступає або може відступати фактору право грошової вимоги, яке випливає з договорів купівлі-продажу товарів, укладених між постачальником та його покупцями (боржниками), крім договорів купівлі-продажу товарів, придбаних в першу чергу для їхнього особистого, сімейного або домашнього використання.

За змістом частини 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 4 та ч. 5 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою. Фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону.

Положення ЦК України не містять будь-яких обмежень як щодо сторін договору факторингу, так і виду зобов'язання за яким факторові відступається право грошової вимоги.

Конвенцією УНІДРУА про міжнародний факторинг не встановлено заборон укладати договори факторингу у інших випадках, крім передбаченої нею уступки права грошової вимоги, яка виплаває з договорів купівлі-продажу товарів.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що укладений 12 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей - Колект» договір факторингу відповідає вимогам ЦК України, та правильно відмовив у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги не спростовують наведеного та встановлених судом на підставі поданих сторонами доказів, яким дана належна оцінка, обставин і зроблених в ухваленому ним рішенні висновків, у зв'язку з чим підстави для її задоволення відсутні.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 15 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.І. Наумчук
Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова