Провадження № 2/369/685/16
09.02.2016 рокуКиєво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Нікушина В.В.
при секретарі Сокиран І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
У листопаді 2015 року позивач ПАТ «Альфа-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 32 617, 15 грн. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 29 травня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір. Відповідно до укладеного між сторонами договору № 500488907 від 29.05.2014 року відповідачка отримала кредит у розмірі 32 845,38 грн., строком повернення до 30 травня 2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 17,99% % на рік. Однак, відповідач не виконує умови взятого на себе зобов'язання, не погашає кредит та не сплачує відсотки та комісію банку за користування кредитом, чим тривалий час порушує взяті на себе договірні зобов'язання. Неодноразові звернення працівників банку результатів не дали. Оскільки у встановлений строк ОСОБА_1 кредит не погашала, відсотки за користування кредитом не сплачувала, тому банк відповідно до умов договору нарахував пеню за порушення строків погашення кредиту 1 301,23 грн. Станом на жовтень 2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 32 845,38 грн., яка складається з : 25 173,24 грн. - заборгованість за кредитом; 1 782,99 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; заборгованість по комісії 4 359,69 грн; пеня за порушення строків погашення кредиту 1 301,23 грн.
Тому просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 500488907 від 29.05.2014 року у розмірі 32 845,38 грн.
У судове засідання представник позивача не зявився. Направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
У судове засідання відповідачка не зявилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
У зв'язку з чим суд з урахуванням заяви представника позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та відповідно до положень ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного.
Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
При розгляді справи судом встановлено, що 29 травня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №500488907.
За умовами даного договору ОСОБА_1 отримала у позивача ПАТ «Альфа-Банк» кредит у розмірі 32 845,38 грн.,
Відповідно до п.2.2 кредитного договору встановлено, що плата за користування кредитом встановлюється 17,99% річних.
Дата остаточного повернення Кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісійної винагороди за надання (інформації) виписок за рахунок становить 30 травня 2017 року (п. 2.3. Кредитного договору).
Із п. 2.8. Кредитного договору вбачається, що комісійна винагорода Банку за управління кредитом становить за період з першого місяця користування кредитом по 60-й місяць користування кредитом 2,20% від суми кредиту.
У п. 3 кредитного договору закріплено, що всі відносини між позичальником та банком, що виникають на підставі цього Договору врегульовуються Розділом 2 «Загальними умовами споживчого кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», затвердженими Розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» № 66 від 11 січня 2014 року. Вказані у цьому пункті «Загальні умови кредитування (рефінансування) фізичних осіб в ПАТ «Альфа Банк», є невідємною частиною цього договору, що не вказані в Розділі №1 цього договору, та визначають всі інші істотні умови цього договору, зокрема, але не виключно порядок і умови нарахування процентів за користування кредитом, умови здійснення платежів, умови настання відповідальності за неналежне виконання зобовязань з повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом та/або комісійної винагороди та/або інших платежів, що вказані у цьому договорі, а також будь-які інші умови, необхідні для врегулювання відносин між позичальником та банком.
Відповідно до п. 12 розділу №2 «Загальні умови кредитування (рефінансування) фізичних осіб в ПАТ «Альфа Банк» нарахування процентів на залишок заборгованості за кредитом здійснюється щомісячно протягом періоду від дня надання кредиту до календарної дати (в залежності від того, яка з них настане раніше): (а) яка визначена сторонами як дата припинення нарахування процентів за користування кредитом та вказана в розділі №1 цього договору, виходячи з 30 днів у місяці та 360 днів у році, або (б) фактичного повернення заборгованості за кредитом.
На підставі п. 13 розділу №2 кредитного договору позичальник зобовязується повертати отриманий кредит, сплачувати проценти за його користування та/або комісії та/або інші платежі за цим договором, у порядку, визначеному договором.
Повним поверненням простроченої заборгованості позичальника за цим договором є повне виконання позичальником своїх зобовязань щодо повернення простроченої заборгованості за кредитом, сплати простроченої суми процентів за його користування та/або комісій, якщо сплата комісій передбачена розділом №1 цього договору та/або інших платежів за договором
Суд, проаналізувавши зміст відносини, які виникли між сторонами приходить до в висновку, що вони підпадають під регулювання ст.ст. 546-559, 1054-1056-1 ЦК України (Кредит).
Частина перша статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як уже зазначалося вище, в п. 2 кредитного договору сторони погодили, що банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) в сумі 32 845,38 грн та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених договором.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 скористався наданими банком послугами, а саме отримала кредитні кошти в розмірі 32 845,38 грн, що підтверджується матеріалами справи.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність посилань представника позивача в своєму позові про належне виконання банком своїх зобов'язань за укладеним між сторонами кредитним договором.
Статті 526, 525, 610 ЦК України, визначають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
У статті 530 ЦК України зазначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З графіку платежів, який є додатком №1 до вказаного вище кредитного договору і невідємною його частиною, з яким відповідачка ознайомлена, вбачається, що в строк до 01 числа кожного місяця, починаючи з 30 червня 2014 року, ОСОБА_1 повинна була сплачувати банку кредит рівними платежами у загальному розмірі 1 909 грн. 80 коп. на місяць, який складається із основної суми кредиту, нарахованих відсотків та комісії.
Уклавши Кредитний договір, Позичальник взяв на себе зобов'язання повертати Кредит в обумовлений строк. З розрахунку заборгованості вбачається, ОСОБА_1 не надавала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка зобов'язання за вказаним договором не виконала.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.
Згідно ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.
Відповідно до п. 15 Загальних умов споживчого кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» Банк має право в будь-якому разі вимагати дострокового виконання всіх зобов»язань позичальника за договором у випадку прострочення більше ніж на місяць терміну сплати обов»язкового платежу за кредитом.
Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
Відповідно до частини 1 статті 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунку банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.
Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За частиною 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Частиною 2 статті 549 ЦК України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.
Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Позичальник не виконав умов Кредитного договору чим порушив норми вищезазначених статей, тому до нього повинні застосовуватися положення статті 611 ЦК України, які передбачають правові наслідки за порушення зобов'язання.
Відповідно до статті 625 ЦК України божник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.
З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на жовтень 2015 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість в розмірі 32 845,38 грн., яка складається з : 25 173,24 грн. - заборгованість за кредитом; 1 782,99 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; заборгованість по комісії 4 359,69 грн; пеня за порушення строків погашення кредиту 1 301,23 грн.
Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості з позичальника є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України та умовах укладених між позивачем та відповідачем кредитного договору.
Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").
Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов відлягає задоволенню в повному обсязі.
На підставі вищевикладеного, ст.ст. 16, 202, 509, 525, 526, 541, 543, 546, 548, 549, 550, 551, 553, 554, 610, 611, 612, 624, 625, 1050,1054 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 79, 88, 208, 209, 213-215, 217- 218, 223, 224, 226 ЦПК України, суд,
Позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії до Києво-Святошинського районного суду Київської області.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Києво-Святошинський районний суд Київської області. У разі якщо особи, які беруть участь у справі не були присутні під час ухвалення рішення, апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з моменту його отримання.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя В.В.Нікушин