Справа № 534/8/16-ц
№ 2/534/690/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2016 року Комсомольський міський суд Полтавської області
в складі: головуючого судді при секретарі ОСОБА_1 ОСОБА_2
з участю:відповідачаОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Горішні Плавні справу за цивільним позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и в:

ПАТ «Альфа-Банк» звернулось до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в сумі 36397,29 грн. та понесені судові витрати. Заявлені вимоги мотивує тим, що 18.08.2014 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 22355,89 грн. та зобовязалась здійснювати його повернення у строки та на умовах, що встановлені договором та графіком погашення кредиту. У звязку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобовязань станом на 09.12.2015 року утворилась заборгованість в межах зазначеної вище суми (а.с.1,2).

В липні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Альфа-Банк», в якому після уточнення вимог остаточно прохає визнати недійсним кредитний договір додаток до договору про комплексне банківське обслуговування по картковому рахунку №6238 від 25.10.2013 року, із застосуванням наслідків його недійсності, та визнати недійсним кредитний договір №490922845 від 18.08.2014 року (а.с.101-102, 125-126, 157-158).

Ухвалою Комсомольського міського суду від 13.07.2016 року (а.с.113) зустрічний позов ОСОБА_4 прийнято до спільного розгляду із первісним позовом ПАТ «Альфа-Банк».

Будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, представник позивача в судове засідання не зявився, звернувшись із письмовим клопотанням про розгляд справи за його відсутності. Заявлені вимоги за первісним позовом представником ПАТ «Альфа-Банк» підтримані у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову прохає відмовити за безпідставністю.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 заперечуючи проти позову, прохала суд відмовити позивачу у задоволенні вимог, посилаючись на недійсність укладеного кредитного договору. Вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_3 підтримані повністю.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши приєднані до справи письмові докази, судом встановлено, що 18.08.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №490922845 (а.с.4-8), за яким остання отримала кредит у сумі 22355,89 грн. на строк до 19.08.2019 року зі сплатою фіксованої процентної ставки в розмірі 39,9% річних. Згідно із п.2.4 розділу І договору, кредит надається позичальнику виключно для сплати платежів з виконання зобовязань за договором про відкриття та порядок ведення рахунку покриття особистої міжнародної платіжної картки VISA Альфа-Банк з відновлювальною кредитною лінією, шляхом перерахування грошових коштів у сумі кредиту на рахунок клієнта, що відкритий для зарахування коштів на повернення заборгованості.

Порядок повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів обумовлений сторонами п.2.6 договору, згідно з яким платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та терміни, в порядку та на умовах, визначених договором та відповідно до графіку платежів, який є невідємною частиною договору. Нарахування штрафів визначено п.4 розділу І кредитного договору.

У звязку із невиконанням ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань, станом на 09.12.2015 року утворилась заборгованість, яка складається з заборгованості за кредитом 22355,89 грн., відсотками 11641,40 грн., штрафу (неустойки) 2400 грн., що підтверджується наданим розрахунком (а.с.11).

Виходячи із змісту рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» м.Чернігова від 07.04.2015 року (а.с.48-50), з відповідача ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №490922845 в сумі 27814,47 грн.

За повідомленням Новозаводського районного суду м.Чернігова (а.с.153), ПАТ «Альфа-Банк» із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду відносно ОСОБА_3 не зверталось.

За таких обставин, зазначене рішення третейського суду за відсутності відповідного рішення суду загальної юрисдикції щодо видачі виконавчого листа на його примусове виконання, не може слугувати підставою для закриття провадження у справі, а звернення позивача до третейського суду розцінюється судом виключно як один із способів реалізації права на захист своїх прав та інтересів.

Розглянувши справу в межах заявлених вимог та оцінивши досліджені докази у їх сукупності, суд зазначає, що спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного Кодексу України, також судом взято до уваги розяснення Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» та Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Виходячи із змісту ст.ст.1050,1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. В разі порушення боржником взятого на себе зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту, позикодацець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів.

Відповідно до ст.ст.526,527 ЦК України, зобовязання має виконуватись належними чином, належними сторонами, відповідно до умов договору та норм цивільного законодавства України. За змістом ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно із ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1 ст.550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання.

Аналізуючи викладене, враховуючи положення ст. 1049 ЦК України, яким визначено обовязок позичальника повернути позикодавцеві грошові кошти у строк та в порядку, встановленому договором, та беручи до уваги визначене договором право банку на дострокове стягнення заборгованості, суд вважає предявлений позов обґрунтованим та доходить висновку про стягнення з відповідача суми боргу за кредитом, процентами та штрафу за останні 12 місяців перед зверненням кредитора до суду, як того прохає позивач.

Згідно з розясненнями, що містяться у Постанові № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року, при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 10481052, 10541055), статті 1819 Закону України «Про захист прав споживачів».

За змістом предявленого ОСОБА_3 зустрічного позову та наданих нею пояснень в ході судового розгляду, вимоги про визнання кредитного договору недійсним обґрунтовані останньою недотриманням вимог щодо письмової форми правочину, введенням її в оману щодо обставин, які мають істотне значення та порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч.ч.1-3,5,6 ст.203 даного Кодексу. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю (частина 1 ст.216 ЦК України).

Згідно із ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Виходячи з розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

З огляду на викладене, суд вважає зустрічний позов таким, що не підлягає до задоволення, оскільки заявлені ОСОБА_3 вимоги ґрунтуються на вільному та хибному тлумаченні нею норм цивільного законодавства. Належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення оскаржуваних правочині під впливом обману з боку позивача суду не надано.

Питання про судові витрати у справі вирішено судом відповідно до положення ст.88 ЦПК України. Суд присуджує позивачу понесені та документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Якщо в позовній заяві обєднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, повязані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог (або загальною сумою).

Статтею 4 вказаного Закону визначено, що за подання фізичною особою до суду позову немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 551,20 грн. за кожну з самостійних вимог немайнового характеру.

При зверненні до суду із зустрічним позовом ОСОБА_5 сплачено судовий збір за вимогою про визнання недійсним кредитного договору №490922845 від 18.08.2014 року (а.с.100-102) у розмірі 551,20 грн. При зверненні до суду із заявою від 28.11.2016 року про уточнення позовних вимог, в якій нею заявлено додаткову вимогу про визнання недійсним кредитного договору додатку до договору про комплексне банківське обслуговування по картковому рахунку №6238 від 25.10.2013 року судовий збір у розмірі 551,20 грн. не сплачено, тому він підлягає стягненню з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.526,625,1049,1050 ЦК України, ст.ст. 213,215 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №490922845 від 18.08.2014 року у сумі 36397,29 грн. та 1218 грн. судового збору.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 551,20 грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Комсомольський міський суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис ОСОБА_1

Згідно з оригіналом.

Суддя В.В. Крикливий