Провадження № 2/522/2263/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» травня 2016 року заочне м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чернявської Л.М.,

при секретарі Прусс О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди в користуванні власністю, а саме: санвузлом 3,4 кв.м. в квартирі № 3, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, спуск Маринеско 16, стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 4000 грн. та сплачений судовий збір.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що йому належить на праві власності 146/1000 частини квартири № 3 за адресою: м. Одеса, спуск Маринеско 16, на підставі договору Дарування від 16 жовтня 2002 року. Вказана квартира складається у цілому з девяти жилих кімнат, житловою площею 178,1 кв.м. та підсобних приміщень. Загальна площа квартири 245,8 кв.м. В даній квартирі проживає ОСОБА_2, яка також є співвласником іншої частина квартири. У позивача з відповідачкою виникли конфлікти, так як остання разом із сімє закрила власним ключем приміщення загального користування, а саме санвузол, що порушує право позивача користування власністю, в звязку з чим останній звернувся до суду з зазначеним позовом.

В судове засідання позивач не зявився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю, підтримав заявлені вимоги по викладеним підставам та просив їх задовольнити, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявилася, про час та місце судового засідання була сповіщена належним чином.

У звязку із вищенаведеним, суд керуючись ст. 224 Цивільного процесуального Кодексу України, вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України справа розглянута в заочному порядку.

Дослідивши матеріали справи, надані позивачем доводи з приводу заявлених вимог, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності 146/1000 частини квартири № 3 за адресою: м. Одеса, спуск Маринеско, 16 на підставі договору Дарування від 16 жовтня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за № 5382. Вказана квартира складається у цілому з девяти жилих кімнат, житловою площею 178,1 кв.м., та підсобних приміщень. Загальна площа квартири 245,8 кв.м. (а.с.8-12).

Окрім цього, судом встановлено, що в даній квартирі проживає ОСОБА_2 з сімєю та інші мешканці (а.а.20).

У позивача з відповідачкою виникли конфлікти, так як остання закрила приміщення загального користування, а саме санвузол, що порушує право позивача користування власністю.

Через зазначені обставини 28.07.2015 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Приморського РВ ОМУ ГУМВС України Одеської області про порушенням його житлових прав відповідачкою - ОСОБА_2, що підтверджується листом 31/17-ЖЄУ- 34770 від 28.07.2015 року, виданого начальником Портофранківського ВМ Приморського РВ ОСОБА_4 Працівники міліції провели бесіду з відповідачкою профілактичного характеру про недопустимість порушення діючого законодавства України (а.с. 7, 28, 29).

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю.

Згідно положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб.

Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Згідно до ст. 317, 319, 391 ЦК України власник майна має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Таким чином, аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод.

Як вбачається з наданого суду технічного паспорту на квартиру №3 в будинку №18 по спуску Маринеско в м.Одесі, квартира загальною площею 245,8 кв.м. складається у цілому з девяти жилих кімнат житловою площею 178,1 кв.м., загальної кухні площею 22,5 кв.м., підсобних приміщень та санвузла площею 3,4 кв.м., який також знаходиться у загальному користуванні всіх мешканців квартири.

За таких обставин позивачу створено перешкоди в реалізації в повному обсязі прав та охоронюваного законом інтересів співвласника зазначеного майна, тому суд вважає за необхідне зобов'язати відповідачку ОСОБА_2 не чинити перешкоди в користуванні ОСОБА_1 санвузлом площею 3,4 кв.м. в квартирі загального користування.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до передбаченого ст.11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України підлягають задоволенню вимоги в частині стягнення судового збору, а саме у розмірі 243,60 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд дійшов висновку, що вони необґрунтовані та не доведені.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно ч. 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 316, 319, 391 ЦК України, ст.ст. 88, 208, 212 - 215, 224 226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди в користуванні ОСОБА_1 санвузлом площею 3,4 кв.м. в квартирі № 3, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, спуск Маринеско №18.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243 гривень 60 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Одеської області, через Приморський районний суд міста Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення.

Суддя

Приморського районного

суду міста Одеси ОСОБА_5

27.05.2016