Ухвала

іменем україни

06 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Завгородньої І.М., Кадєтової О.В.,

ПаріновоїІ.К., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про встановлення факту проживання однією сімʼєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 02 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3) звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про встановлення факту проживання однією сімʼєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 30 жовтня 2003 року вони з відповідачем на їх батьківщині в Азербайджані уклали шлюб за релігійними правилами Шаріату та переїхали на постійне місце проживання в м. Миколаїв. З цього часу вони проживають однією сім'єю та ведуть спільне господарство, відповідач є громадянином України з 1999 року.

Шлюб між сторонами зареєстровано в Україні ІНФОРМАЦІЯ_3 в день народження їх першої дитини - сина ОСОБА_9, а ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін народилася донька - ОСОБА_6. Вказувала, що вона вела спільне домашнє господарство, а відповідач вів бізнес, куди були внесені й кошти, надані її батьками.

Зазначала, що встановлення даного факту їй необхідно для вирішення в подальшому майнового спору з відповідачем про поділ спільного набутого майна, у тому числі й нерухомого, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (нежитлові приміщення та земельна ділянка), яке увійшло до складу Приватного підприємства «ІНФОРМАЦІЯ_5», засновником та власником якого був відповідач з 5 листопада 2003 року. Вказане майно відчужено відповідачем без її згоди. Ураховуючи викладене, позивач просила встановити факт проживання однією сімʼєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 30 жовтня 2003 року по ІНФОРМАЦІЯ_3.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 вересня 2015 року, постановленою в судовому засіданні, до участі у справі в якості третьої особи залучено ОСОБА_5, який є іпотекодержателем зазначеного нерухомого майна за договором іпотеки, укладеним із ОСОБА_7

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від

27 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 02 лютого

2016 року рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від

27 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сімʼєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, із ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у період з 06 червня

2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_3.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду Миколаївської області від 02 лютого 2016 року та залишити в силі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від

27 листопада 2015 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості заявлених позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із доведеності заявлених позовних вимог.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна, оскільки суди дійшли їх із порушенням норм процесуального права.

Згідно із ч. 1 ст. 41 ЦПК України не можуть бути представниками в суді особи, які діють у цьому процесі як секретар судового засідання, перекладач, експерт, спеціаліст, свідок.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з довіреністю від 30 березня 2015 року ОСОБА_3 уповноважила представляти свої інтереси ОСОБА_8 (а. с. 21).

Згідно із журналом судового засідання від 09 листопада 2015 року судом у якості перекладача позивача допущено ОСОБА_8 (а. с. 67-73), що також підтверджується попередження перекладача про кримінальну відповідальність за завідомо неправильний переклад або за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обовʼязків (а. с. 64).

Таким чином, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що не відповідає положенням ч. 1 ст. 41 ЦПК України, залучивши в якості перекладача позивача її представника.

Крім того, судом першої інстанції порушено норми ст. 256 ЦПК України.

Згідно із ч. 6 ст. 235 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

З матеріалів справи вбачається, що позивач виконала вимоги суду, враховуючи те, що ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2015 року заяву ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімʼєю чоловіка та жінки без шлюбу залишено без розгляду. Розʼяснено заявнику його право на звернення до суду з даними вимогами в позовному провадженні (а. с. 20).

За таких обставин постановлені у справі судові рішення не можуть вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 342 ЦПК України вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 02 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко

Судді: І.М. Завгородня

О.В.Кадєтова

І.К. Парінова

О.М. Ситнік