Ухвала

іменем україни

1 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Писаної Т.О., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення компенсації за невикористану відпустку, заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 13 липня 2015 року,

встановила:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 1 грудня 2006 року була прийнята на роботу до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4.) на посаду продавця-консультанта без укладення трудового договору. З червня 2008 року по лютий 2011 року вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягненню нею трьохрічного віку. 19 листопада 2014 року вона була звільнена без будь-яких пояснень та документів. При звільненні їй не виплачено компенсацію за невикористану відпустку та належну заробітну плату. Через затримку проведення з нею розрахунків, відповідачем також завдано їй моральну шкоду

Ураховуючи наведене, просила стягнути з ФОП ОСОБА_4 на її користь компенсацію за невикористану відпустку в сумі 30 000 грн, заборгованість із невиплаченої заробітної плати в сумі 20 000 грн та моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 13 липня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із недоведеності позовних вимог.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 212-213 ЦПК України рішення суду має бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права,що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилалась на порушення

ФОП ОСОБА_4 її трудових прав, що виразилось у невиплаті їй компенсацію за невикористану відпустку та заборгованість із невиплаченої заробітної плати.

За змістом ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, із яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд посилався на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження трудових відносин з відповідачем.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Виходячи із положень ст. ст. 57-64 ЦПК України, належними письмовими доказами є будь-які документи, що містять фактичні дані, які містять інформацію щодо предмета доказування, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, при цьому письмові докази подаються в оригіналі.

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 березня 2015 року частково задоволено заяву позивача про забезпечення доказів та зобов'язано

ФОП ОСОБА_4 надати суду оригінали або належним чином завірені копії документів, пов'язаних із трудовою діяльністю позивача, в тому числі наказ про прийняття ОСОБА_3 на роботу і інше, та бухгалтерську документацією, в тому числі табель обліку використання робочого часу, відомості нарахування та виплати заробітної плати ОСОБА_3 тощо

(а. с. 13). Дана ухвала відповідачем не виконана.

У силу ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Обмежившись посиланням на небажання відповідача надати наведені документи, суд не сприяв витребуванню доказів щодо обов'язкових перерахувань з доходів в органи Пенсійного фонду України та Фіскальної служби України. Крім того, поза увагою суду залишилось клопотання позивача про виклик свідків у судове засідання (а. с. 10).

Викладене свідчить, що при вирішені спору судом неповно встановлено фактичні обставин справи, що в силу ч. 2

ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від

14 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від

13 липня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Колодійчук

Судді:В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

Т.О. Писана

І.М. Фаловська