Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Остапчука Д.О.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Дербенцевої Т.П., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Ковад-Проммонтаж», третя особа - ОСОБА_4, про поновлення на роботі, внесення запису до трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди

за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Ковад-Проммонтаж» та ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київської області від 03 лютого 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_3. звернувся до суду із вищевказаним позовом, у якому зазначав, що він працював у товаристві з обмеженою відповідальністю «Ковад-Проммонтаж» (далі - ТОВ «Ковад-Проммонтаж») на посаді директора з 12 червня 2012 року, про що свідчить наказ № 18-К від 12 червня 2012 року. Запис в трудовій книжці при прийомі на роботу йому не зробили з невідомих причин. Трудову книжку у нього прийнято також не було. 03 вересня 2012 року він прибув на роботу, але охорона ТОВ «Ковад-Проммонтаж» на територію його не впустила, засновник підприємства ОСОБА_4 через огорожу повідомив його про звільнення.

Станом на 14 березня 2013 року йому не відомо про причини звільнення, не доведено до відома наказ про звільнення під розпис, йому взагалі не відомо, чи звільнений він з роботи.

15 жовтня 2012 року працівник відділу кадрів ОСОБА_6 повідомила його про прийняття на роботу згідно наказу № 20-к від 02 липня 2012 року виконуючим обов'язки директора з правом підпису для робочих документацій з випробувальним терміном на 2 місяці, що не відповідає дійсності. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. Заробітна плата в нього під час роботи директором ТОВ «Ковад-Проммонтаж» становила 3 462 грн, яку він отримав за липень та серпень 2012 року.

Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення, видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у встановлені строки.

07 листопада 2012 року він звернувся до ТОВ «Ковад-Проммонтаж» з вимогою надати копію наказу про звільнення, але станом на день звернення до суду він відповіді так і не стримав. Зазначав, що його було звільнено із займаної посади незаконно.

На даний момент він перебуває у вимушеному прогулі (кількість днів прогулу з 03 вересня 2012 року по 11 березня 2013 року становить 132 робочі дні). За цей час, роботодавець зобов'язаний виплатити на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 20 771, 52 грн (157,36 грн - середньоденний заробіток, 132 робочі дні х 157,36 грн = 20 771,52 грн - заробітна плата за час вимушеного прогулу станом на 11 березня 2013 року), яку просив стягнути з відповідача.

Вказував, що незаконними діями ТОВ «Ковад-Проммонтаж» йому заподіяно моральну шкоду, що виразилось в душевних переживаннях та стражданнях в зв'язку з звільненням, почуттям сорому перед колегами, постачальниками та знайомими, негараздах, пов'язаних з звільненням з роботи, яку він оцінює в 5 000 грн.

ОСОБА_3 збільшив позовні вимоги, в яких просив зобов'язати відповідача вчинити відповідний запис в трудовій книжці про прийом його на роботу та займану ним посаду та зобов'язати відповідача виплатити йому заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 03 вересня 2012 року по 01 липня 2013 року у розмірі 32 101,44 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 03 лютого 2015 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді директора ТОВ «Ковад-Проммонтаж», стягнуто з ТОВ «Ковад-Проммонтаж» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 вересня 2012 року по 31 грудня 2013 року у розмірі 53 030, 32 грн та заподіяну моральну шкоду у розмірі 1 000 грн. В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Ковад-Проммонтаж» та ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Стаття 237№ КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Задовольняючи позов частково, апеляційний суд виходив із того, що при прийнятті ОСОБА_3. на посаду директора ТОВ «Ковад-Проммонтаж» не було дотримано вимоги закону щодо прийняття на роботу з випробуванням, оскільки такого наказу із застереженням про прийняття на роботу із випробувальним терміном, із яким позивача ознайомлено, у матеріалах справи немає. Разом з тим, наказ № 18-К від 12 червня 2012 року, дійсність якого не спростована, підтверджує обставини прийняття позивача на посаду директора ТОВ «Ковад-Проммонтаж» на постійній основі. На підставі наведеного апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення позивача на посаді директора ТОВ «Ковад-Проммонтаж», стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

З такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про господарські товариства» (у редакції станом на червень 2012 року), акціонерне товариство, товариство з обмеженою і товариство з додатковою відповідальністю створюються і діють на підставі статуту, повне і командитне товариство - засновницького договору. Установчі документи товариства у випадках, передбачених чинним законодавством, погоджуються з Антимонопольним комітетом України.

Установчі документи повинні містити відомості про вид товариства, предмет і цілі його діяльності, склад засновників та учасників, найменування та місцезнаходження, розмір та порядок утворення статутного (складеного) капіталу, порядок розподілу прибутків та збитків, склад та компетенцію органів товариства та порядок прийняття ними рішень, включаючи перелік питань, по яких необхідна кваліфікована більшість голосів, порядок внесення змін до установчих документів та порядок ліквідації і реорганізації

товариства.

За ч. 1 ст. 58 Закону України «Про господарські товариства», вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

За змістом ст. 59 Закону України «Про господарські товариства», до компетенції зборів товариства з обмеженою відповідальністю належить зокрема питання щодо утворення і відкликання виконавчого та іншихорганів товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 КЗпП України, при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.

Згідно ст. 27 КЗпП України, строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації, - шести місяців. Строк випробування при прийнятті на роботу робітників не може перевищувати одного місяця. Якщо працівник в період випробування був відсутній на роботі у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або з інших поважних причин, строк випробування може бути продовжено на відповідну кількість днів, протягом яких він був відсутній.

Коли строк випробування закінчився, а працівник продовжує працювати, то він вважається таким, що витримав випробування, і наступне розірвання трудового договору допускається лише на загальних підставах. Якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність працівника роботі, на яку його прийнято, власник або уповноважений ним орган протягом цього строку вправі розірвати трудовий договір. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення (ст. 28 КЗпП України).

В листі Міністерства соціальної політики України від 04 квітня 2012 року № 54/06/187-12 роз'яснюється, що умова про випробування буде вважатися законною у таких випадках: 1) умова про випробування внесена в письмово оформлений трудовий договір і повторена у наказі про прийняття на роботу; 2) умова про випробування застережена в заяві про прийняття на роботу і повторена в наказі про прийняття на роботу; 3) умова про випробування не міститься в заяві про прийняття на роботу, але внесена в наказ про прийняття на роботу, з яким працівник ознайомлений під розписку до початку роботи; 4) умова про випробування не застережена в заяві про прийняття на роботу, але внесена в наказ про прийняття на роботу, з яким працівник ознайомлений після початку роботи і при цьому він не заперечував проти внесення в наказ такої умови.

У наказі № 18-К від 12 червня 2012 року ( підписаного ОСОБА_3.) про призначення ОСОБА_3 на посаду директора ТОВ «Ковад-Проммонтаж» зазначається, що підставою видачі наказу є протокол № 8 від

12 червня 2012 року. До матеріалів справи такий протокол не додано. Крім того, заява ОСОБА_3 про прийняття на роботу датована 30 червня

2012 року.

Апеляційний не перевірив належність наказу № 18-К від 12 червня 2012 року як доказу на підтвердження обставин прийняття ОСОБА_3 на посаду директора на постійній основі з огляду на викладене та відсутність у справі статуту ТОВ «Ковад-Проммонтаж»; порядок прийняття на роботу директора ТОВ «Ковад-Проммонтаж» відповідно до статутних положень не дослідив та його дотримання під час прийняття на роботу ОСОБА_3 не встановив.

З огляду на те, що обставини щодо дати, порядку (відповідно до статуту й вимог закону) та умов (з випробуванням чи відразу на постійній основі) прийняття на роботу ОСОБА_3 не встановлені, обґрунтованість вимог про стягнення сум за ст. ст. 235, 237№ КЗпП України взаємозалежна від вирішення спору у частині поновлення на роботі, як і вимога про внесення записів до трудової книжки, оскаржуване рішення апеляційного суду підлягає скасуванню у повному обсязі із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Положення статті 233 КЗпП України визначають часові межі, упродовж яких працівник може звернутися до суду за вирішенням трудового спору.

Відповідно до ч. 1 наведеної норми, у справах про звільнення встановлюється строк позовної давності у один місяць із дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки; щодо вирішення інших трудових спорів - три місяці з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Доказів про вручення позивачу копії наказу про звільнення у матеріалах справи немає, а тому доводи касаційної скарги щодо пропуску позивачем строку звернення до суду є безпідставними.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Ковад-Проммонтаж» та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 03 лютого 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.О. Остапчук

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

В.О. Савченко