Справа №592/7495/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1893/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Рибалки В. Г.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 лютого 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, до ОСОБА_6, ОСОБА_3, треті особи Служба у справах дітей Сумської міської ради, ОСОБА_7, про визначення порядку користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом, в якому після уточнення, ОСОБА_4 просила суд забезпечити належні умови її проживання разом з малолітньої дитиною - ОСОБА_5 шляхом визначення порядку користування житловими приміщеннями приватного будинку по вул. Шахтарська, буд. 16 в м. Суми, виділивши їй з донькою кімнату суміжну з кухнею, загальною площею 15,2 кв.м, а інші кімнати залишивши у користуванні відповідачів. Службові приміщення: кухню, санвузол, коридор, а також підсобні приміщення, залишити у загальному користуванні, зобовязавши власника будинку ОСОБА_6 та ОСОБА_3 не порушувати визначений порядок користування житловим приміщенням. Просила вирішити питання відшкодування понесених нею судових витрат на правову допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.12.2014 року частково задоволено її позовні вимоги, на підставі цього рішення вона була вселена разом з малолітньою дитиною ОСОБА_5 в цей будинок. Порушуючи норми законодавства та санітарні норми, відповідачі виділили для неї та її малолітньої доньки загальну кухню площею 6,7 кв. м і заборонили користуватися туалетом, ванною кімнатою, заходити в інші приміщення будинку. Сам будинок має чотири кімнати, в яких проживають відповідачі та позивач з донькою (на кухні). Перебуваючи у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3, позивач і їх малолітня дитина проживали у кімнаті, що суміжна з кухнею, загальною площею 16 кв.м. Відповідачі не надають можливості їй і дитині заходити до коридору будинку, оскільки кімнату, де проживає позивач, перегородили гіпсокартонною стіною, коли ж позивач, або її малолітня донька мають намір потрапити до будинку (до туалету, ванної) відповідачі силою не дають їм пройти, застосовуючи при цьому образливі слова, лайку та наносячи їм тілесні ушкодження.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.02.2016 року позовні вимоги задоволено частково. Визначено порядок користування житловим приміщенням за адресою: вул. Шахтарська, 16 у м. Сумах, за яким ОСОБА_4 та її донці ОСОБА_5 виділено у користування кімнату площею 15,2 кв.м., інші житлові кімнати залишилися у користуванні ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 Кухню, санвузол, коридор та підсобні приміщення у будинку за адресою: вул. Шахтарська, 16 у м. Сумах, залишено у загальному користуванні сторін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 05.05.2016 року рішення скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

За результатами перегляду касаційної скарги представника ОСОБА_4 ОСОБА_8, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.10.2016 року, рішення Апеляційного суду Сумської області від 05.05.2016 року було скасоване, а справу передано на новий розгляд до апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.02.2016 року ОСОБА_3, посилаючись на неповноту зясування обставин, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що його колишня дружина безпідставно заявляє про нібито порушене право на належні житлові умови їх спільної дочки ОСОБА_9, оскільки дочка зареєстрована та проживає за місцем реєстрації батька м.Суми, вул. Шахтарська,16, судовим чи будь-яким іншим рішенням її місце проживання з матірю не визначене, а також єдиними доказами при прийнятті рішення були пояснення позивача, при цьому судом не прийнято до уваги пояснення інших сторін по справі та показання свідків.

Зазначає, що незаконні дії позивача щодо одноособового визначення місця навчання та проживання дочки ОСОБА_9, які вона вчинила під час проходження ОСОБА_3 військової служби в зоні проведення АТО, не надають їй права особисто претендувати на користування житловим приміщенням за місцем проживання дочки ОСОБА_9 та її батька ОСОБА_3, тим паче ізольованою кімнатою з найбільшою площею у будинку, де окрім них з донькою проживають ще 6 осіб.

Вказує, що з травня 2014 року і до цього часу позивач не проживає за адресою реєстрації м.Суми вул. Шахтарська,16, а також встановила свої двері в одній з кімнат будинку та замкнула дану кімнату, через що відповідачі та зареєстровані в будинку особи не мають змоги потрапити в дану кімнату, користуватися нею та обслуговувати електричні та газові прилади встановлені в ній.

Також в рішенні Ковпаківського районного суду м.Суми від 02.12.2014 року, яке набрало законної сили, зазначено, що суд не вбачає підстав для вселення позивача саме до кімнати площею 16 кв.м (15,2 кв. м на плані) та кухні в будинку за адресою: м.Суми, вул. Шахтарська, 16, а отже, вважає, що у відповідності до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК провадження у даній справі підлягало закриттю.

Крім того, судом не правильно вирішено питання компенсації витрат позивача по оплаті правової допомоги, оскільки матеріали справи не містять документального підтвердження таких витрат.

Представник відповідача ОСОБА_3 і третьої особи ОСОБА_7, ОСОБА_6 повідомлені про час розгляду справи просили відкласти розгляд справи на іншу дату, але відповідно до ст. 305 ЦПК України, апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо не вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Оскільки у листі про відкладення справи не зазначені поважні причини неможливої явки до суду, апеляційний суд визнає за можливе провести розгляд справи без їх участі.

Представник позивача вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим і просив апеляційну скаргу відхилити.

Представник Служби у справах дітей Сумської міської ради до апеляційного суду не зявився, але належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи, 25.02.2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, який розірвано за рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.08.2014 р. Від шлюбу у них народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

4-х кімнатний житловий будинок по вул. Шахтарська, 16 у м. Сумах належить на праві приватної власності ОСОБА_6

З 29.04.2010 р. позивач зареєстрована в цьому будинку як мешканець. Крім неї у будинку зареєстровані сам власник, її син ОСОБА_3, заміжня донька ОСОБА_7, яка на даний час мешкає і працює у м. Києві.

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 02.12.2014 р., яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 25.12.2014 р., ОСОБА_4 разом з малолітньою дитиною вселено у приміщення будинок за адресою по вул. Шахтарська, 16 у м. Сумах, оскільки було визнано їх право на користування жилим приміщенням будинку, куди вони були вселені за згодою його власника на правах членів сімї відповідно до норм ст.156 ЖК України та ст. 405 ЦК України.

Обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, згідно ч. 3 ст.61 ЦПК України.

Отже, обставини щодо вселення позивача разом із донькою у приміщення власного будинку ОСОБА_6 на правах членів її сімї і з її згоди доведено належним доказом.

Позивач це рішення місцевого суду, що набрало законної сили, не оскаржила, тому зроблені в цьому рішенні суду висновки з приводу встановлених обставин виникнення у позивача та її доньки права на користування приміщенням будинку мають преюдиціальне значення для вирішення даного спору.

Із розірванням позивачем шлюбу з сином власника будинку сімейні відносини припинилися.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції керувався тим, що позов є обґрунтованим, оскільки проживання у кімнаті (кухні) площею 6,7 кв.м. двох осіб суперечить вимогам ЖК України та санітарним нормам.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 4 ст.156 ЖК Української РСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 62 цього Кодексу, якою врегульовані питання плати за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові.

Оскільки в даному випадку даною статтею цього Кодексу визначено порядок користування чужим майном, то додаткового регулювання нормами Цивільного кодексу України правовідносини не потребують.

Згідно заяви про укладення мирової угоди від 28.03.2016 р. власник будинку не дає згоди на безоплатне користування жилим приміщенням будинку і до цього часу питання плати за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку між позивачем та власником будинку не узгоджені.

Як підтвердив представник позивача, остання на даний час в будинку разом з донькою не проживає через перешкоди в користуванні приміщенням будинку з боку відповідачів.

Позивач у своїй заяві просить визначити їй разом із донькою порядок користування шляхом виділення їй у користування кімнати площею 15,2 кв.м. та визнати право загального користування службовими приміщеннями буднику, посилаючись на ст. 156 ЖК Української РСР, т.т. фактично просить змінити умови за якими вона була вселена у приміщення будинку, без згоди на це власника будинку ОСОБА_6

Як визначено у ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право приватної власності є непорушним, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

На підставі викладеного, висновки суду першої інстанції стосовно підстав про задоволення вимог щодо визначення порядку користування приміщенням будинку без згоди на це власника будинку є хибними і суперечать вищевикладеним нормам матеріального права.

Користування сторонами службовими приміщеннями будинку у загальному порядку виплаває з правовідносин, які виникли у сторін з моменту вселення позивача в будинок як члена сімї власника, і не припинилися з припиненням сімейних відносин.

З метою припинення самоправних дій з боку відповідачів, у разі порушення її права на користування приміщенням будинку, позивач не позбавлена права усунути ці перешкоди у порядку кримінального судочинства (ст. 356 КК України) або судочинства про адміністративне право порушення (ст. 186 КУпАП).

Наведене свідчить, що суд першої інстанції невірно визначився з правовідносинами і ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам статей 213, 214 ЦПК України і тому підлягає скасуванню з ухваленням колегією суддів нового рішення про відмову у задоволені вимоги про встановлення порядку користування приміщенням будинку.

Щодо відшкодування позивачу понесених витрат на правову допомогу, колегія суддів визнає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки ці вимоги похідні від основних вимог про визначення порядку користування приміщенням будинку, а тому, у звязку з відмовою в їх задоволенні, відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України ці витрати не підлягають відшкодуванню.

Доводи апеляційної скарги про те, що за висновками суду в рішенні Ковпаківського районного суду м.Суми від 02.12.2014 року не вбачається підстав для вселення позивача саме до спірної кімнати та кухні в будинку є обґрунтованими і дають підстави для висновку про незаконність та необґрунтованість оскарженого рішення місцевого суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач безпідставно заявляє про нібито порушене право на належні житлові умови їх спільної дочки ОСОБА_9, оскільки дочка зареєстрована та проживає за місцем реєстрації батька м.Суми, вул. Шахтарська,16, і судовим чи будь-яким іншим рішенням її місце проживання з матірю не визначене, колегія суддів визнає як визнання за дитиною права на проживання та користування всім приміщенням будинку.

Щодо інших доводів скарги, а саме наявності підстав про закриття провадження у справі через набрання законної сили рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 02.12.2014 року, яким вирішені вимоги позивача про вселення у спірний будинок на підставі п. 2 ч.1 ст. 205 ЦПК України, колегія суддів визнає їх необґрунтованими, бо предметом спору за цим рішенням були інші правовідносини.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції через порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та ухвалює нове рішення, яким відмовляє у задоволені позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313,316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 лютого 2016 року скасувати.

У задоволені позову ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, до ОСОБА_6, ОСОБА_3, треті особи Служба у справах дітей Сумської міської ради, ОСОБА_7, про визначення порядку користування житловим приміщенням, - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: