АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 660/995/15-ц Головуючий в І інстанції Гончаренко О.В. Номер провадження 22-ц/791/974/16 Доповідач: Пузанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретарОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, діючого від імені Фермерського господарства «Вересень», на рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 09 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_6, діючого від імені ОСОБА_7, до Фермерського господарства «Вересень» про відшкодування збитків,

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2015 року ОСОБА_6, діючи від імені ОСОБА_7, звернувся до суду з позовом до Фермерського господарства «Вересень» про відшкодування збитків, зазначаючи, що ОСОБА_7 отримав у спадщину після смерті ОСОБА_8 земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 5,3575 гектарів, розташовану на території Нововоскресенської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області, передану спадкодавцем в оренду відповідачеві строком на 10 років відповідно до умов укладених 21.02.2005 року та 20.09.2009 року угод.

Посилаючись на те, що відповідач після закінчення строку дії договору, який рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 11 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 18.08.2015 року, визнано припиненим, відмовився повертати позивачу земельну ділянку та продовжував нею користуватися, чим завдав йому збитків у вигляді неотриманого доходу (упущеної вигоди), ОСОБА_6 з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив суд в рахунок відшкодування завданих ОСОБА_7 збитків стягнути з фермерського господарства 31664 грн.

Рішенням суду від 09 лютого 2016 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, діючи від імені Фермерського господарства «Вересень», просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що висновки суду щодо реального неодержання позивачем доходу (упущеної вигоди) та його розміру, не відповідають обставинам справи в межах досліджених ним доказів та носять характер припущення.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_6 її доводи не визнав , рішення суду просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що порушивши право позивача на користування належною йому на праві власності земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, відповідач згідно зі ст.ст. 1166, 1192 ЦК України зобовязаний відшкодувати йому завдану шкоду у вигляді неотриманого в 2015 році доходу (упущеної вигоди) у розмірі 31664 грн.

Проте, погодитись з таким висновком суду не можна, так як до нього суд дійшов, допустивши порушення норм матеріального та процесуального права.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 13.09.2014 року, серії НАЕ 324885, належить земельна ділянка, яка розташована на території Нововоскресенської сільської ради Нововоронцовського району, площею 5,36 га. Вказана земельна ділянка належала померлій ОСОБА_8 на праві приватної власності та за її життя була передана в оренду відповідачу строком на 5 років, про що укладено договір оренди землі, який зареєстровано в Нововоронцовському реєстраційному окрузі і у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22.03.2005 року за №87. 20.06.2009 року ОСОБА_8 та відповідач уклали між собою додаток до вищевказаного договору оренди, який зареєстровано у Нововоронцовському районному реєстраційному відділі Херсонської регіональної філії Центру ДЗК і у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.03.2010 року за №4АА002388/13. Термін дії договору продовжено до 21.02.2015 року.

В жовтні 2014 року позивач направив відповідачеві листа, в якому повідомив про закінчення строку, на який було укладено договір оренди, та про намір обробляти земельну ділянку самостійно.

З приводу строку дії договору оренди землі між сторонами виник спір, який був вирішений в судовому порядку.

Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 11 червня 2015 року договір оренди земельної ділянки від 21.02.2005 року, зареєстрований 22.03.2005 року в Нововоронцовському районному відділі за №87, та додаток до нього від 20.06.2009 року, зареєстрований в Нововоронцовському районному відділі 16.03.2010 року за №4АА002388/13, укладені між ОСОБА_8 та фермерським господарством "Вересень", визнані припиненими у зв'язку із закінченням строку, на який їх було укладено. Судом встановлено, що в пункті 8 договору оренди землі, укладеного 21.02.2005 року, зазначено: Договір укладено на 5 років. В пункті 37 цього договору зазначено, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Згідно додатку до вищевказаного Договору оренди пунктом 8 строк дії договору було визначено на 10 років, таким чином строк оренди був збільшений з 5 років до 10 років, тобто до 21.02.2015 року.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 18.08.2015 року рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 11 червня 2015 року залишено без змін.

Відповідно до вимог ст. 34 Закону України «Про оренду землі», яка регулює наслідки припинення або розірвання договору оренди землі, у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

У разі невиконання орендарем обов'язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов'язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.

Спірна земельна ділянка передана ФГ «Вересень» позивачеві в листопаді 2015 року.

Отже, збитки у спірних правовідносинах завдані позивачеві внаслідок невиконання відповідачем обовязку щодо умов повернення орендованої земельної ділянки, тобто в результаті порушення зобовязання, тому їх відшкодування відбувається відповідно до ст. 34 Закону України «Про оренду землі» та ст. 623 ЦК України, а не ст.ст. 1166, 1192 ЦК України, якими керувався суд при вирішенні даного спору.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач посилався як на підставу своїх вимог до ФГ «Вересень» на ст.ст. 611, 614, 623 ЦК України і за викладеними ним в обґрунтування позову обставинами вважає, що збитки йому завдані саме внаслідок порушення відповідачем як орендарем свого обовязку повернути орендовану земельну ділянку в звязку із закінченням терміну дії договору.

Суд в порушення норм процесуального права підстави позову не уточнив і самостійно застосував норми матеріального права, які спірні правовідносини не регулюють.

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Згідно із ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором.

Статтею 22 ЦК України визначено, що збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Упущеною вигодою позивач вважає неодержаний дохід, який він міг би реально одержати, якби самостійно обробляв належну йому на праві власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення в 2015 році.

Судом при вирішенні даної справи встановлено, що за умовами спірного договору оренди землі строк повернення земельної ділянки визначено сторонами до 22 березня 2015 року. Отже, до цієї дати відповідач користувався земельною ділянкою правомірно.

Неповернення орендодавцеві земельної ділянки після наведеної дати викликано тим, що у сторін виникли розбіжності щодо тлумачення умов договору оренди землі в частині строку, на який цей договір укладено.

Ці розбіжності викликані тим, що між первісним власником спірної земельної ділянки, правонаступником якого є позивач, та відповідачем 20.06.2009 року був укладений додатковий договір до основного договору оренди землі від 21.02.2005 року, яким змінено термін його дії з 5 років до 10 років.

Відповідач вважав початком перебігу строку дії договору дату укладення додаткової угоди, а позивач дату основного договору.

Після вирішення питання щодо терміну дії договору в судовому порядку, що остаточно відбулася 18 серпня 2015 року, ФГ «Вересень» в листопаді 2015 року повернуло позивачеві орендовану земельну ділянку.

Враховуючи, що тлумачення змісту правочину сторонами передбачено діючим в Україні цивільним законодавством (ст.ст. 213,637 ЦК України), колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави вважати дії відповідача у спірних правовідносинах неправомірними, а тому відсутня передбачена ст. 623 ЦК України складова умова для покладення на нього відповідальності за відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання.

Крім того, колегія суддів вважає достатньо і належно необґрунтованими доводи позивача про реальне отримання доходу (упущеної вигоди) у витребуваному ним розмірі (доходу від здійснення сільськогосподарського виробництва), так як розмір цього втраченого з вини відповідача доходу визначений із розрахунку здійснення ним господарської діяльності як голови фермерського господарства, в той час, як спірна земельна ділянка до і після набуття ОСОБА_7 права власності на неї перебувала в оренді і реальним доходом від її використання була орендна плата, яка у розмірі 3750 грн. була перерахована відповідачем на користь позивача в грудні 2015 року.

Отримання позивачем в 2015 році доходу від вирощування та реалізації сільськогосподарської продукції (ячменю), починаючи з кінця березня 2015 року щодо спірної земельної ділянки носить характер припущення і, на думку колегії суддів, не може вважатися передбаченими ст. 623 ЦК України збитками, обовязок по відшкодування яких несе відповідач.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене судом рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову як необґрунтованого із наведених вище підстав.

На підставі викладеного, ст.ст. 22,623 ЦК України, ст. 34 Закону України «Про оренду землі», керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, діючого від імені Фермерського господарства «Вересень» задовольнити.

Рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 09 лютого 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_6, діючого від імені ОСОБА_7, до Фермерського господарства «Вересень» про відшкодування збитків відмовити за необгрунтованістю.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: Т.Г. Фурман

ОСОБА_3