Ухвала

іменем україни

16 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Кафідової О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Харківської області від 18 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що 20 жовтня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав грошові кошти у розмірі 50 000 доларів США шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в перші 30 днів за ставкою 0,01 % на рік, а починаючи з 31 дня користування кредитом - у розмірі 15,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а також, зі сплатою комісії в разі непогашення кредиту в пільговий період в розмірі 1,3 % від заборгованості.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 22 березня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» було укладено договір поруки.

Посилаючись на те, що позичальник своїх зобов'язань належним чином не виконує, у зв'язку із чим утворилась заборгованість, яка станом на 24 липня 2013 року становить 70 509,75 доларів США, просив задовольнити позов.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 20 жовтня 2006 року у розмірі 69 258,19 доларів США, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України станом на 02 листопада 2015 року становить 1 592 245 грн 79 коп.

Стягнуто солідарно з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 20 жовтня 2006 року у розмірі 10 000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 18 січня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 належним чином не виконував умови кредитного договору, допустив заборгованість, яку слід стягнути з нього, а також з поручителя в межах ліміту відповідальності за договором поруки.

При цьому суд зазначив, що строки позовної давності до виниклих правовідносин не застосовуються, оскільки останній платіж за договором був здійснений позичальником у січні 2013 року, а з позовом банк звернувся у серпні 2013 року, тобто в межах позовної давності.

Скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що остання операція з кредитним договором була здійснена позичальником 14 лютого 2009 року, після чого всі подальші операції здійснювались самим банком на підставі п. 5.4 кредитного договору, а тому дійшов висновку про застосування строку позовної давності, про що було заявлено ОСОБА_3 у суді першої інстанції.

Такі висновки суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_3 є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону. При цьому доказам, поданим сторонами, судом надана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Судом встановлено, що 20 жовтня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 50 000 доларів США шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в перші 30 днів за ставкою 0,01 % на рік, а починаючи з 31 дня користування кредитом - у розмірі 15,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а також зі сплатою комісії в разі непогашення кредиту в пільговий період в розмірі 1,3 % від заборгованості. Проценти за використання кредитного ліміту належить сплачувати щомісячно в строк до 30 числа. Кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки (20 жовтня 2008 року).

Відповідно до п. п. 9.2, 9.6 кредитного договору він діє необмежений період часу (за виключенням п. 9.4), зобов'язання сторін за зазначеним договором припиняються з моменту належного виконання сторонами зобов'язань.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором 22 березня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» було укладено договір поруки, відповідно до умов якого, останнє поручилось за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. При цьому пунктом 2 договору поруки встановлено обмеження відповідальності поручителя.

Позичальник ОСОБА_3 та поручитель взяті на себе зобов'язання зі сплати кредиту, відсотків, комісії не виконують, заборгованість за кредитом не погашають, у зв'язку із чим станом на 24 липня 2013 року утворилась заборгованість у сумі 70 509,75 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 02 листопада 2015 року становить 1 592 245 грн 79 коп., яка складається з наступних нарахувань: 49 254,37 доларів США - заборгованість за кредитом; 5 465,23 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 15 790,15 доларів США - заборгованість з комісії за користуванням кредитом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року, прийнятій за результатами розгляду справи № 6-14цс14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. При цьому обставини, що переривають перебіг строку, можуть виникнути в будь-який момент до його закінчення.

Частиною 3 ст. 264 ЦК України передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається із виписки за картковими рахунками, відкритими за кредитним договором від 20 жовтня 2006 року, останній платіж за указаним кредитним договором на суму 4 032 грн було здійснено 26 січня 2013 року, тобто поза межами позовної давності (а. с. 92-113).

Такими чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3, правильно встановив характер правовідносин між сторонами та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Разом із тим колегія суддів не погоджується із висновками апеляційного суду в частині вимог до ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. З огляду на це суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, розгляд яких проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України та роз'яснень, викладених в абз. 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за чч. 1 і 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (ст. 17) або Господарським процесуальним кодексом України (ст. ст. 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах № 6-1737цс15 від 18 листопада 2015 року, № 6-77цс16 від 06 квітня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Суд апеляційної інстанції не врахував, що в одне провадження були об'єднані вимоги юридичної особи ПАТ КБ «ПриватБанк» до іншої юридичної особи - ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», які виникли з укладеного між ними договору поруки та підлягають розгляду в порядку господарського судочинства (ст. 12 ГПК України), та позов юридичної особи до фізичної особи, які можуть бути самостійним і окремим предметом позову.

З огляду на ці обставини рішення апеляційного суду в частині вирішення вимог до ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, встановлених ч. 1 п. 1 ст. 205, ч. 1 п. 3 ст. 342 ЦПК України.

Керуючись ч. 1 п. 1 ст. 205, 335, 336, 337, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 18 січня 2016 року в частині вирішення позовних вимог до ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» скасувати, провадження у справі в цій частині закрити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 18 січня 2016 року в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_3 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В.Кафідова

С.П.Штелик