Номер провадження: 22-ц/785/2483/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Колеснікова Г.Я.,

суддів Вадовської Л.М., Ващенко Л.М.,

за участю секретаря - Ярахмедова Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі ПАТ «УкрСиббанк», банк) до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, зняття з реєстрації та виселення, за апеляційною скаргою представника ПАТ «УкрСиббанк» ОСОБА_3 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року банк звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 06 жовтня 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0, відповідно до умов якого банк надав їй кредит у розмірі 145 500 доларів США строком до 06 жовтня 2027 року зі сплатою 10,3 % річних.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_4 зобовязань за кредитним договором 06 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки квартири АДРЕСА_1.

Крім того, 06 жовтня 2006 року між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання поручилася перед банком за виконання відповідачем зобовязання за цим кредитним договором.

Також 22 грудня 2006 року між АКІБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0, відповідно до умов якого банк надав їй кредит у розмірі 173 000 доларів США строком до 22 грудня 2013 року зі сплатою 12,2 % річних.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_4 зобовязань за кредитним договором 22 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки квартири АДРЕСА_2.

Крім того, 22 грудня 2006 року між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання поручилася перед банком за виконання відповідачем зобовязання за цим кредитним договором.

У звязку з тим, що позичальник порушила строки погашення кредитних договорів, банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 06 березня 2013 року його позовні вимоги задоволено в повному обсязі та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь банка заборгованість за:

-кредитним договором № 0 від 06 жовтня 2006 року в розмірі 1 391 243,14 грн.;

-кредитним договором № 0 від 22 грудня 2006 року в розмірі 1 672 954,11 грн. ПАТ «УкрСиббанк».

Зазначене рішення відповідачем не виконане.

Станом на 10 квітня 2014 року заборгованість ОСОБА_2 складає:

-за кредитним договором № 0 від 06 жовтня 2006 року в розмірі 243 817,96 доларів США, що еквівалентно 3 076 470,15 грн.,

-за кредитним договором № НОМЕР_1 від 22 грудня 2006 року в розмірі 355 330,65 доларів США, що еквівалентно 4 483 525,88 грн.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд звернути стягнення на предмети іпотек, встановивши спосібом їх реалізації проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, виселити усіх громадян з іпотечних квартир та зняти їх з реєстраційного обліку за вказаними вище адресами (т.1 а.с. 2-7).

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2014 року позовні вимоги частково задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 06 жовтня 2006 року, укладеного між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк», яка станом на 10 квітня 2014 року складає 243 817, 96 доларів США, що за курсом НБУ складає 3 076 470, 15 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, шляхом продажу предмету іпотеки ПАТ «Укрсоцбанк» від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ ПАТ «УкрСиббанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т.1 а.с. 108-114).

В апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.1 а.с. 118-120).

В судове засідання, призначене на 29 листопада 2016 року, відповідач в черговий раз не зявилася.

При цьому колегія суддів зазначає, що справа в провадженні апеляційного суду знаходиться з лютого 2016 року. Згідно наявної у справі довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 14 травня 2014 року ОСОБА_2 зареєстрована постійно за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с.74). В справі проведено девять судових засідань, про час та місце розгляду справи ОСОБА_2 кожного разу повідомлялася направленням судових повісток як на адресу зареєстрованого місця проживання, яке є адресою однієї іпотечної квартири, так і на адресу іншої іпотечної квартири, а також на адресу, що була зазначена ОСОБА_2 при укладенні кредитних та іпотечних договорів тощо.

Зловживаючи процесуальними правами, ОСОБА_2 надіслану судом кореспонденцію не отримувала, на залишені поштарем повідомлення про надходження на її ім'я рекомендованої кореспонденції не реагувала (т.1 а.с.138-139, 140-141, 142-143, 148-149, 152-153, 157-158, 159-160, 164, 165, 171, 172, 173, 175, 176, 177, 182-187, 190-191, 192-193, т.2 а.с.102-103).

Крім того, повідомлення про розгляд справи розміщується в обов'язковому порядку на сайті апеляційного суду, що доступний кожному через мережу інтернет. ОСОБА_2 до суду жодного разу не з'явилася, розглядом справи в інформаційному центрі суду чи в інший спосіб не цікавилася.

За змістом ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

З огляду на викладене, положення ч. 3 ст.27 ЦПК України, зважаючи на передбачені ст.157 ЦПК України вимоги щодо розгляду справи протягом розумного строку, вчинення судом заходів щодо здійснення судових викликів та розміщення інформації про розгляд справи на сайті суду тощо неявка відповідача в даному випадку не є перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника банка, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Задовольняючи позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки (квартиру АДРЕСА_4), укладеним з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 06 жовтня 2006 року, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги стосовно звернення стягнення на вказаний предмет іпотеки грунтуються на законі.

Відмовляючи у задоволенні інших позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що:

-вимоги про виселення відповідача з квартири АДРЕСА_5 та

зняття її з реєстраційного обліку є передчасними, оскільки заявлені позивачем до прийняття судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а не після прийняття такого рішення;

-вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки (квартиру АДРЕСА_6),

підпадають під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та підлягають відхиленню, а тому вимоги про виселення відповідача з цієї квартири та зняття її з реєстраційного обліку також підлягають відхиленню.

Висновки суду не відповідають обставинам справи, вказують на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що згідно п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 банк, крім іншого, просив встановити спосіб реалізації предметів іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів.

Проте, порушуючи принцип диспозитивності, встановлений ст.11 ЦПК України, та плутаючи найменування банка, суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк», звернув стягнення на один із предметів іпотеки шляхом його продажу ПАТ «Укрсоцбанк» від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу, що є недопустимим.

Тому рішення підлягає скасуванню в повному обсязі, в т. ч. й в частині відмови судом першої інстанції в задоволенні інших позовних вимог банка, оскільки у задоволенні частини позовних вимог банка колегія суддів відмовляє з інших підстав.

Апеляційним судом встановлено, що 06 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту№ 0, відповідно до умов якого остання отримала у кредит кошти в розмірі 145 000 дол. США (для придбання нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7) зі сплатою 10,3 % річних та умовою повернення коштів до 06 жовтня 2027 року (т.1 а.с.16-24).

Цього ж дня на забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, за умовами якого остання передала банку в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_8, придбану нею 06 жовтня 2006 року за кредитні кошти АКІБ «УкрСиббанк» (т.1 а.с.37-40).

Також 06 жовтня 2006 року між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання поручилася перед банком за виконання усіх зобовязань ОСОБА_2 за кредитним договором № 0.

Крім того, 22 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого остання отримала у кредит кошти в розмірі 173 000 дол. США (для придбання нерухомості) зі сплатою 12,2 % річних та умовою повернення коштів до 22 грудня 2013 року (т.1 а.с.42-52).

Цього ж дня на забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, за умовами якого остання передала банку в іпотеку належну їй на праві власності квартиру №2-а по вул. Затишній (вул.Уютна), 6 в м.Одесі, придбану нею 22 грудня 2006 року за кредитні кошти АКІБ «УкрСиббанк» (т.1 а.с.64-68).

Також 22 грудня 2006 року між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання поручилася перед банком за виконання усіх зобовязань ОСОБА_2 за кредитним договором № 0.

У звязку з тим, що позичальник порушила зобовязання, зокрема за вказаними кредитними договорами, банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 06 березня 2013 року позовні вимоги банка задоволено в повному обсязі та, крім іншого, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 заборгованість за :

-кредитним договором № 0 від 06 жовтня 2006 року в розмірі 1 391 243,14 грн.,

-кредитним договором № 0 від 22 грудня 2006 року в розмірі 1 672 954,11 грн.(т.1 а.с.9-13).

На час розгляду справи вказане рішення суду не виконано.

Станом на 10 квітня 2014 року заборгованість ОСОБА_2 складає:

- за кредитним договором № 0 від 06 жовтня 2006 року в розмірі 355 330,65 доларів США, з яких заборгованість за кредитом - 138 826,12 доларів США, що еквівалентно 1 751 693,82 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 177 475,52 доларів США, що еквівалентно 2 239 368,01 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 18 127,46 доларів США, що еквівалентно 228 730,44 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом- 20 901,55 доларів США, що еквівалентно 263 733,61 грн.;

- за кредитним договором № 0 від 22 грудня 2006 року в розмірі 243 817,96 доларів США, з яких заборгованість за кредитом - 133 950,06 доларів США, що еквівалентно 1 690 168,19 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 93 648,72 доларів США, що еквівалентно 1 181 650,00 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 4 937,09 доларів США, що еквівалентно 62 295,70 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 11 282,09 доларів США, що еквівалентно 142 356,26 грн. (т.1 а.с.25-36,53-64).

Вказані вище розміри кредитної заборгованості є вірними, обчислені згідно з вимогами закону та умовами договорів.

Відповідно до звітів про незалежну оцінку, складених 24 жовтня 2016 року СПД ОСОБА_6, риночна вартість:

-квартири АДРЕСА_5 складає 64 642 долара США, що еквівалентно 1 661 530 грн.(без ПДВ);

-квартири №2-а по вул.Затишній (вул.Уютній),6 складає 58 444 долара США, що еквівалентно 1 502 220 грн.(без ПДВ) т.2 а.с.2-49,50-91.

За змістом ч.1 ст.575 ЦК України та ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ст.589 ЦК України, ч.1 ст. 33 Закону «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст. 12 цього Закону.

Згідно із ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом ч.1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до п.9.1 кредитних договорів у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, відшкодування заборгованості перед банком за цим договором проводиться шляхом стягнення з поручителя/гаранта (у разі їх наявності), чи шляхом звернення стягнення на заставлене майно, що є забезпеченням за даним договором та/або активи (кошти і майно) позичальника на вибір банку.

Відповідно до п. п. 4.1-4.3, 5.1-5.4 іпотечних договорів у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним або цим договором, невиконання вимог банку про дострокове повернення боргу, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду. Перед зверненням стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю відповідне повідомлення (т. 1 а.с. 37-40,64-68).

Тобто укладеними кредитними та іпотечними договорами сторони узгодили право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

10 квітня 2014 року ОСОБА_2 були направлені письмові повідомлення про звернення стягнення на предмети іпотек у разі невиконання порушених зобов'язань, які були залишені відповідачем без належного реагування (т.1 а. с.14 - 15).

Оскільки зобовязання за кредитними договорами ОСОБА_2 не виконуються, враховуючи норми Закону України «Про іпотеку», умови договорів про надання споживчого кредиту та іпотечних договорів, колегія суддів вважає, що позовні вимоги банка в частині звернення стягнення на обидві квартири, які є предметом іпотек, шляхом проведення прилюдних торгів підлягає задоволенню в повному обсязі.

При цьому колегія суддів зазначає, що висновок суду першої інстанції про відмову у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є помилковим.

Так, згідно з п. 1 цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України).

Відтак, установлений Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 Закону протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

При цьому слід зазначити, що під час знаходження справи в судах першої та апеляційної інстанцій з квітня 2014 року, відповідач не була присутня в жодному судовому засіданні, а тому колегія суддів була позбавлена можливості зясувати у ОСОБА_2, яка має у власності декілька квартир, місце її постійного проживання.

Помилковим є висновок суду першої інстанції про відмову у позові в частині виселення, з мотивів недотримання банком процедури звернення з такими вимогами до суду.

Так, за змістом ч.ч. 1, 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК України, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Зі змісту зазначених норм убачається, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору.

Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-455цс15 від 09 вересня 2015 року.

Позов про виселення заявлено до відповідача ОСОБА_2, тому вимоги про виселення із іпотечних квартир, які придбані відповідачем за рахунок кредитних коштів, необмеженої та невизначеної кількості громадян підлягає задоволенню частково, а саме лише в частині виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_4 та квартири №2-а по вул.Затишній (вул.Уютній), 6 без надання іншого житлового приміщення на підставі ч.ч.1,3 ст.109 ЖК України.

Відповідно ст. ст. 1, 4, 10, 214 ЦПК України суд повинен вирішувати питання про права та обов'язки сторін, а не осіб, які не брали участь у справі.

Позивачем та судом першої інстанції (згідно до вимог ч.1 ст.33 ЦПК України) відповідне територіальне відділення Державної міграційної служби України до участі у справі в якості співвідповідача не залучалося.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи наведене та неможливість на стадії апеляційного розгляду залучати до участі у справі в якості співвідповідача відповідне територіальне відділення Державної міграційної служби України, чиї права та обов'язки може вирішити суд, вимоги банка про зняття усіх громадян, в т.ч. відповідача ОСОБА_2А.з реєстрації місця проживання за двома вищенаведеними адресами задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь банка підлягають присудженню понесені та документально підтверджені судові витрати в загальній сумі 1621,60 грн (сплату за подання позовної заяви судового збору в сумі 243,60 грн. та сплату за подання апеляційної скарги в сумі 1378 грн.) т.1 а.с.1,117, а також витрати банка на оцінку іпотечного майна (т.2 а.с. 2, 50).

Керуючись ст. ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3, 4 ч. 1 ст.309, ст.ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2014 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 в частині звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

Звернути за договором іпотеки, посвідченим 06 жовтня 2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, зареєстрованим в реєстрі за №3977, стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_9, належну на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 06 жовтня 2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за №3973, шляхом реалізації предмета іпотеки квартири АДРЕСА_9 проведенням прилюдних торгів за початковою ціною, рівною гривневому еквіваленту 64 642 доларів США, що визначений станом на 21 жовтня 2016 року в сумі 1 661 530 грн. на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності СПД ОСОБА_6 в рахунок виконання за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 06 жовтня 2006 року, укладеним між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, зобовязань по погашенню заборгованості станом на 10 квітня 2014 року в загальній сумі 243 817, 96 дол. США.

Звернути за договором іпотеки, посвідченим 22 грудня 2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, зареєстрованим в реєстрі за № 5140, стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_10 (вул.Уютна) в м.Одесі, належну на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22 грудня 2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 5137, шляхом реалізації предмета іпотеки квартири АДРЕСА_11 (вул.Уютна) в м.Одесі проведенням прилюдних торгів за початковою ціною, рівною гривневому еквіваленту 58 444 доларів США, що визначений станом на 21 жовтня 2016 року в сумі 1 502 220 грн. на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності СПД ОСОБА_6 в рахунок виконання за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 грудня 2006 року, укладеним між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, зобовязань по погашенню заборгованості станом на 10 квітня 2014 року в загальній сумі 355 330,65 дол. США.

Позов публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 в частині виселення та зняття з реєстрації задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_9 без надання іншого жилого приміщення.

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_11 (вул.Уютна) в м.Одесі без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судові витрати в загальній сумі 1621,60 грн., а також витрати банка на оцінку іпотечного майна.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_8