Справа № 457/1031/15 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/783/3103/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на заочне рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 11 січня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5, ОСОБА_2 звернулись з позовом до ОСОБА_6 про стягнення на користь ОСОБА_5 400000.00 грн., на користь ОСОБА_2 - 200000.00 грн. моральної шкоди, завданої злочином.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 300000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 70 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 6090 грн. судового збору.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_5, ОСОБА_2 - ОСОБА_4, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що згідно вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.03.2014 року відповідача було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на чотири роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

В результаті ДТП ОСОБА_2 переніс численні операції, у зв"язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні в Комунальній міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги Львова, Трускавецькій міській лікарні та Мукачівській центральній районній лікарні змушений був покинути навчання та основне місце роботи, ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості та ІІІ групу інвалідності, а ОСОБА_5 отримала тяжкі тілесні ушкодження та ІІ групу інвалідності, спосіб життя потерпілого кардинально змінився, неможливісь вести звичний спосіб життя, в тому числі виконувати свої трудові обов"язки, отримувати належну винагороду за таку працю, викликають у позивача значні душевні страждання, які тривають по сьогоднішній день. З наведених підстав апелянт просить змінити рішення суду в частині відмови в стягненні на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 200 000 грн. та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 200 000 грн. моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2- ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст. 10, ч.1 ст. 11, ч.1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Рішення суду в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_5 про стягнення на її користь 300000.00 грн. моральної шкоди не оскаржується, а відтак з врахуванням положень ст. 303 ЦПК України законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та стягуючи на його користь 70000.00 грн. моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем, позивачу було завдано моральну шкоду, яка підлягає стягненню з врахуванням глибини, тривалості фізичних і душевних страждань потерпілого, ступеня вини винної особи, його майнового стану, з врахуванням вимог розумності і справедливості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.03.2014 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 4- х років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання та встановлено іспитовий строк тривалістю 2 роки.

З вироку суду вбачається, що 12.07.2013 року, ОСОБА_6, керуючи легковим автомобілем марки «RENAULT», державний реєстраційний номерний знак Чехії НОМЕР_1, рухався автодорогою сполученням «Київ - Чоп» у напрямку м. Ужгород. Проїзджаючи ділянки автодороги поблизу АЗС « WOK» в смт. Чинадієво Мукачівського району, призупинився на правому узбіччі дороги, після чого не забезпечив безпеку дорожнього руху, порушив вимоги Правил дорожнього руху України, оскільки не переконавшись у безпеці руху, розпочав маневр повороту ліворуч з метою заїзду на АВС, внаслідок чого допустив зіткнення з мотоциклом марки «YAMAHA» без державного реєстраційного номерного знаку, під керуванням ОСОБА_2, який в той час з пасажиром, дружиною ОСОБА_5, маючи перевагу в русі їхали своєю правою смугою руху в напрямку м. Ужгород.

Згідно з висновком Мукачівського міжрайонного відділення СМЕ №653 від 12.08.2013 року водій мотоцикла ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого заднє - верхнього вивиху правої стегнової кістки, закритого перелому таза праворуч, відкритого багато уламкового перелому правого наколінника, закритого перелому дистального епіметафіза лівої променевої кістки та основної фаланги 5-го пальця правої кисті, які відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Вироком Мукачівського районного суду Закарпатської області встановлено, що невиконання водієм ОСОБА_6 вказаних вимог Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинному зв»язку з наслідками ДТП, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. А відтак обставини винуватості відповідача у ДТП, внаслідок якої позивач ОСОБА_2 отримав середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження не підлягали дослідженню, оскільки дані обставини встановлені вироком Мукачівського районного суду Закарпатської області від 27.03.2014 року, який набрав законної сили, оскільки учасниками кримінального провадження не оскаржувався.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частина 2 ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (праві власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об»єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З врахуванням вищенаведеного суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповідач, як володілець джерела підвищеної небезпеки, який безпосередньо керував ним на момент заподіяння шкоди та якого вироком суду визнано винним у вчиненні ДТП, яка сталася з вини автомобіля «RENAULT», державний реєстраційний номерний знак Чехії НОМЕР_1, повинен нести відповідальність за завдану позивачу ОСОБА_2 шкоду.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю, стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої щодо членів її сім»ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов»язана з розміром цього відшкодування.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача ОСОБА_2 суд першої інстанції вірно взяв до уваги роз»яснення постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», відповідно до яких під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв»язку з ушкодженням здоров»я, у порушенні нормальних життєвих зв»язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення,тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема,враховуючи стан здоров»я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та стягуючи з ОСОБА_6 на його користь 70000.00 грн. суд першої інстанції виходив з того, що в результаті ДТП ОСОБА_2 переніс численні операції, перебуваючи на стаціонарному лікуванні в Комунальній міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги м. Львова, Трускавецькій міській лікарні, Мукачівській центральній районній лікарні, у зв»язку з чим змушений був припинити навчання та основне місце праці. Зміна способу життя, неможливість вести звичний спосіб життя, в тому числі виконувати трудові обов»язки, отримувати за це належну винагороду, викликали у ОСОБА_2 душевні страждання та переживання.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з ОСОБА_6 на відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, визначаючи її розмір, суд першої інстанції вірно керувався положеннями ст.ст. 23, 1167 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 року, врахував глибину, тривалість фізичних і душевних страждань, яких внаслідок неправомірних дій відповідача зазнав позивач, який внаслідок ДТП проходив тривале лікування, психологічну реабілітацію, став інвалідом третьої групи, те, що внаслідок неправомірних дій відповідача змінився його звичайний спосіб життя, були порушені його життєві зв»язки, він був змушений прикладати зусилля для нормалізації свого життя, з врахуванням вимог розумності і справедливості, майнового стану відповідача, вірно визначив розмір моральної (немайнової) шкоди в розмірі 70000.00 грн.

За наведених вище обставин колегія суддів не вбачає підстав для збільшення розміру на відшкодування завданої ОСОБА_2 моральної шкоди.

Визначений судом першої інстанції розмір компенсації моральної шкоди відповідає обставинам справи, і не спростовується доводами апеляційної скарги.

За вищенаведеного, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 безпідставними, такими, що не спростовують правильних висновків суду.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 - відхилити.

Заочне рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 11 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.