Справа № 463/2090/15 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/3495/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Тропак О.В., Федоришина А.В.,

секретаря Бохонко Е.Р.

з участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», з участю третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів та зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 про визнання правочинів нікчемними,-

встановила:

Позивач ОСОБА_2 в квітні 2015 року звернувся в суд з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України» про стягнення грошових коштів.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04.08.2013р. між сторонами укладено договір банківського вкладу № 2824 «Депозитний», предметом якого було розміщення на депозитному рахунку в банку 3260 доларів США строком на 13 місяців із процентною ставкою 6,5% річних. Крім цього, 06.08.2013р. між сторонами укладено другий договір банківського вкладу № 230475 «Депозитний», предметом якого було розміщення на депозитному рахунку в банку 380 Євро строком на 13 місяців із процентною ставкою 5,5% річних. Обидва договори від імені банку укладала завідуюча ТВБВ № 10013/0332 ОСОБА_5 в робочий час, у приміщенні банку, в його присутності, після чого такі договори засвідчувались печаткою. Ще до закінчення строку дії договорів випадково дізнався, що відносно завідуючої відділенням ОСОБА_5 порушено кримінальну справу, по якій його визнано потерпілим. Звернувшись до відповідача з вимогою про повернення коштів, представник банку листом повідомив, що договірні відносини між ними відсутні та відмовив в задоволенні такої заяви. Вважає відмову безпідставною, оскільки при укладенні договорів сторонами дотримано письмову форму, а відсутність реєстрації договору в системі обліку банку та, відповідно не зарахування коштів до каси, на що посилався відповідач в своєму листі, не може бути підставою для відмови у поверненні коштів, а є лише констатацією факту невиконання працівниками банку своїх обовязків і не може спростовувати факт укладення договору. У звязку з відмовою в добровільному порядку повернути вклад та нараховані відсотки, просив стягнути з відповідача в його користь 3489,55 доларів США за депозитним договором № 2824 від 04.08.2013р. по курсу НБУ станом на день винесення рішення, яка складається із 3260 доларів США неповернутого вкладу та 229,55 доларів США неповернутих відсотків, а також 402,64 Євро за депозитним договором № 230475 від 06.08.2013р., яка складається із 380 Євро неповернутого вкладу та 22,64 Євро неповернутих відсотків. Також, просив стягнути з відповідача завдану моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

Під час розгляду справи ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання нікчемними договору № 2824 на вклад «Депозитний» на ім»я фізичної особи від 04.08.2013р. та договору №230475 на вклад «Депозитний» на ім»я фізичної особи від 06.08.2013р., що укладені між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2

В обґрунтування зустрічних позовних вимог покликається на те, що після проведеної внутрішньої перевірки виявилось, що вказані депозитні договори не зареєстровані в системі обліку банку, а кошти за такими договорами до каси банку не вносились. Вважає ці договори нікчемними, оскільки під час їх укладення не було дотримано письмової форми. Так, підтвердження дотримання письмової форми договору банківського вкладу є, серед іншого квитанція, яка повинна відповідати вимогам чинного законодавства, що регулює правовідносини в сфері банківської діяльності, в такій обов»язково повинні бути присутні відомості про найменування банку, дату здійснення операції, підпис працівника банку, відбиток печатки або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. В заявах на прихід готівки, що пред»явлені відповідачем, такі обов»язкові реквізити відсутні, а саме невірно зазначено найменування банку, номер рахунку на який внесено кошти є відмінним від номера рахунку, вказаного в договорі та відсутній відбиток печатки. Крім цього, по формі та змісту такі заяви не відповідають квитанціям, що затверджені відповідною Інструкцією, а сам договір не відповідає типовій формі договору про вклад, яка затверджена постановою правління АТ «Ощадбанк». Все вище перелічене свідчить про нікчемність укладених договорів, тому просив вимоги по зустрічному позову задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2016 року первісний позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_2 402,64 Євро, що на день ухвалення рішення становить 11152,33 грн. за договором №230475 на вклад «Депозитний» на ім»я фізичної особи від 06.08.2013 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10013/0332 та ОСОБА_2.

В задоволенні решти вимог за первісним позовом відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в дохід держави 243,60 грн. судового збору.

Зустрічний позов задоволено частково.

Визнано договір № 2824 на вклад «Депозитний» на ім»я фізичної особи від 04.08.2013 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10013/0332 та ОСОБА_2 - нікчемним.

В задоволенні решти вимог за зустрічним позовом відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 243,60 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржили сторони ОСОБА_2 та представник ПАТ «Державний ощадний банк України».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що не погоджується з оскаржуваним рішенням в частині визнання договору № 02824 «Депозитний» нікчемним та стягнення з нього на користь банку 243,60 грн. судового збору.

Вважає, що висновки суду про те, що день укладення спірного договору є вихідним днем, відсутність дати вчинення касової операції є безпідставним, оскільки зазначені обставини не повно зясовані судом, а висновок суду є неправильним.

Покликається на те, що ніде в законодавстві не передбачено, що описка в номері рахунку тягне за собою недійсність правочину, при цьому всі відомості про юридичну та фізичну особи зазначені в договорі від 04.08.2013 р. та заяві на прихід готівки № 1230475 відповідають дійсності та дозволяють ідентифікувати сторони, а договір містить всі істотні умови про які домовились сторони.

На думку апелянта районний суд помилково застосував до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду України, зроблений у справі № 6-1188цс14 від 29.10.2014 р., оскільки підстави, що лягли в основу оскаржуваного рішення є повністю відмінними від обставин, що відображені в рішенні Верховного Суду України.

При цьому, суд не взяв до уваги судову практику за аналогічним предметом позовних вимог та відділенням того ж Банку.

Стверджує, що суд не повинен брати до уваги посилання представника Банку на невідповідність змісту заяви на прихід готівки, так як у правовідносинах, що склалися, касові операції проводили працівники банку, крім цього також не спростовано факт надходження коштів на рахунок по відповідному рахунку.

Покликаючись на ЗУ «Про захист прав споживачів», норми ЦК України, Положення про здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, Інструкції про ведення касових операцій банками України, вважає, що уклавши спірний договір банк взяв на себе зобовязання сплати проценти за користування вкладом та повернення суми такого вкладнику.

Вважає, що суд також необґрунтовано відмовив у відшкодуванні моральної шкоди, яку зазнав в результаті душевних страждань з підстав неповернення вкладу.

Просить змінити рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення первісних позовних вимог в повному обсязі та відмову в задоволенні зустрічних вимог.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Державний ощадний банк України» зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення в частині часткового задоволення первісного позову та відмови в задоволенні зустрічного позову, судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, не доведено обставини, що мають значення для справи.

Покликається на те, що в суді першої інстанції позивач не довів на підставі належних доказів внесення грошової суми, а отже і факту додержання письмової форми договору банківського вкладу.

З урахуванням вимог ЦК України, Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні звертає увагу на обставини, що свідчать про укладення договору банківського вкладу та з якого моменту.

Крім цього зазначає, що Інструкцією не передбачено такого платіжного документу, як «заява на прихід готівки», тому висновок суду про нібито внесення коштів, що підтверджується заявою на прихід готівки № 123047 від 06.08.2013 р. є необґрунтованим, оскільки такий доказ не є належним.

В свою чергу, касовий журнал по ТВБВ № 10013/0332 спростовує факт укладення депозитного договору та внесення коштів на рахунок, а в рішенні не вказані мотиви та докази, що обґрунтовують внесення позивачем 380 Євро шляхом їх безготівкового перерахунку, як зазначив сам позивач.

Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2016 року в частині задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного, ухвалити в цих частинах нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний задовольнити. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників розгляду справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення частково, а підстави для задоволення апеляційної скарги ПАТ «Ощадбанк» відсутні виходячи з такого.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Задовольняючи частково первісні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що датою укладення першого договору № 2824 від 04.08.2013р. є неділя, тобто вихідний день, а в заяві на прихід готівки за цим договором відсутні відомості про проведення касової операції в післяопераційний час, що свідчить про відсутність в такому документі дати вчинення касової операції.

Зважаючи на це, за договором від 04.08.2013р. заява на прихід готівки не може вважатись належним підтвердженням внесення грошових коштів, тому суд прийшов висновку про недотримання сторонами письмової форми при укладенні цього договору, внаслідок чого зустрічний позов в частині визнання його нікчемним задовольнив, а первісний позов в цій частині відповідно відхилив.

При цьому, інша заява від 06.08.2013 року відповідає необхідним вимогам, інших ознак недотримання сторонами письмової форми при укладенні другого договору судом не встановлено, внаслідок чого зустрічний позов в частині визнання такого договору нікчемним не підлягає задоволенню.

Таким чином, оскільки в матеріалах справи відсутні докази виконання банком зобов»язань за договором від 06.08.2013р., сума заборгованості за цим договором в розмірі 402,64 Євро, яка обрахована позивачем та перевірена судом стягнута в примусовому порядку в еквіваленті до офіційного курсу НБУ станом на дату ухвалення рішення, що становить 11152,33 грн.

В свою чергу, суд зазначив, що відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необліковування грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням про здійснення касових операцій по договору у відповідній платіжній системі.

Перевіривши наявні в матеріалах справи та досліджені судом першої інстанції докази, колегія суддів приходить переконання, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам закону з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.08.2013р. між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем АТ «Ощадбанк», від імені якого діяла зав. ТВБВ № 10013/0332 ОСОБА_5, укладено договір № 2824 на вклад «Депозитний» на ім»я фізичної особи (а.с. 6-7).

За умовами договору, вкладник вносить, а банк приймає на депозитний рахунок №2824 на умовах договору кошти в сумі 3260 доларів США строком на тринадцять місяців із виплатою 6,5% річних.

На підтвердження факту внесення коштів відповідачу видано заяву на прихід готівки №1230475 від 04.08.2013р. (а.с. 8).

В подальшому, 06.08.2013р. між тими ж сторонами укладено другий договір №30475 на вклад «Депозитний» на ім»я фізичної особи, за яким вкладник вносить, а банк приймає на депозитний рахунок № 230475 на умовах договору кошти в сумі 380 Євро строком на тр инадцять місяців із виплатою 5,5 % річних.

На підтвердження факту внесення коштів відповідачу видано заяву на прихід готівки №123047 від 06.08.2013р. (а.с. 9-11).

Листом від 21.08.2014 року № 15-01/5228 ПАТ «Державний ощадний банк України» у відповіді на заяву ОСОБА_2 повідомив останнього про те, що у банку відсутні правові підстави для повернення йому коштів згідно заяви від 13.08.2014 р. про виплату коштів по депозитних договорах № 2824 на вклад «Депозитний» від 04.08.2013 р. та № 230457 на вклад «Депозитний» від 06.08.2013 р. (а.с. 12, 13).

З матеріалів справи вбачається, що на час укладення спірних договорів ОСОБА_5 перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Державний ощадний банк України», працювала на посаді завідувача ТВБВ № 10013/0332 територіального відокремленого без балансового відділення № 10013/0289 АТ «Ощадбанк», розташованого за адресою м. Львов, вул. Медової Печери, 39, мала повноваження на укладення таких договорів згідно наказу № 440 від 18 червня 2012 р. філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк». 08.05.2014 року вона звільнена із займаної посади.

На даний час в провадженні Личаківського районного суду м. Львова знаходиться кримінальна справа про обвинувачення ОСОБА_5 у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах та внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, які спричинили тяжкі наслідки, тобто в скоєнні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.

По даній справі позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 визнаний потерпілим (а.с. 57-73).

Згідно із частиною першою 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини першої 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з положень статті 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Правова позиція щодо належного способу захисту вкладника банку у разі викрадення вкладу працівником банку викладена у постанові Верховного Суду України № 6-352цс16 від 06.04.2016 року, відповідно до якого після того, як вкладник на підставі договору банківського вкладу передав гроші уповноваженій особі банку, власником грошей став банк, а тому в разі їх викрадення шкоду завдано банку, а не вкладнику. Вкладник повинен вимагати від банку не відшкодування шкоди, а виконання обовязку за договором банківського вкладу повернення суми вкладу та процентів за користування ним.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з'являється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобовязальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

Таким чином, задовольняючи частково первісні позовні вимоги суд першої інстанції прийшов правильного висновку, що ПАТ «Державний ощадний банк України» зобов»язаний повернути позивачу ОСОБА_2 внесену ним суму 402,64 Євро, що еквівалентно 11152,33 грн. по договору №230475 на вклад «Депозитний», укладеному 06.08.2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10013/0332 та ОСОБА_2, з цих же підстав відмовив у задоволенні зустрічних вимог у відповідній частині.

Проте, відмовляючи у задоволенні первісної вимоги про стягнення банківського вкладу за договором від 04.08.2013 р. місцевий суд необґрунтовано виходив з того, що датою укладення договору є вихідний день, оскільки заява на прихід готівки та сам договір є аналогічними формі договору від 06.08.2013 р., які судом пройшли перевірку на відповідність чинного законодавства та за якими в користь позивача ОСОБА_2 стягнуто кошти банківського вкладу.

Крім цього, на думку колегії суддів, не може бути підставою для визнання нікчемним договору те, що заява на прихід готівки не відповідає вимогам Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, а описка, помилка в номері рахунку не може в принципі бути підставою, яка б впливала на дійсність правочину.

Зважаючи на вказані обставини, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог з одночасним задоволенням таких та скасування з цих підстав рішення в частині часткового задоволення зустрічних позовних вимог та ухваленням нового рішення про відмову в задоволення таких.

Таким чином, необхідно стягнути з ПАТ«Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_2 3489,55 дол. США заборгованості за договором №2824 на вклад «Депозитний» на ім»я фізичної особи від 04.08.2013 року, з яких 3260 дол. США внесок на депозит, а 229,56 дол. США відсотки за користування вкладом, що на день ухвалення рішення згідно офіційного курсу НБУ 2498,56 грн. за 100 дол. США складає 87203,85 грн.

Що стосується доводів апелянта ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання нікчемним договору № 2824 на вклад «Депозитний» на ім»я фізичної особи від 04.08.2013р. та договору №230475 на вклад «Депозитний» на ім»я фізичної особи від 06.08.2013р., що укладені між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2, колегія суддів звертає увагу на те, що відсутність реєстрації договору банківського вкладу і необлікування на рахунку банку грошових коштів, залучених від позивача на підставі складеного у письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержання письмової форми договору банківського вкладу, а відтак підстави для задоволення вимог банку відсутні.

Інші доводи, як первісної (в тому числі про відмову у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди) так і зустрічної позовної заяви перевірені та дослідження судом першої інстанції з дотриманням вимог процесуального права, підстави для їх переоцінки відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2016 рокув частині відмови у задоволенні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ПАТ «Державний ощадний банк України» вкладу за договором № 2824 від 04.08.2013 р. та задоволення зустрічних вимог Публічного акціонерного товариства ««Державний ощадний банк України» про визнання договору № 2824 на вклад «Депозитний» на ім»я фізичної особи від 04.08.2013 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10013/0332 та ОСОБА_2 нікчемним, стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 243,60 грн. судового збору скасувати.

Ухвалити в цих частинах нове рішення, яким стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_2 3489,55 дол. США заборгованості за договором № 2824 на вклад «Депозитний» на ім»я фізичної особи від 04.08.2013 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10013/0332 та ОСОБА_2 Петровичемщо, що на день ухвалення рішення згідно офіційного курсу НБУ складає 87203 грн. 85 коп.

У задоволенні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання договору № 2824 на вклад «Депозитний» на ім»я фізичної особи від 04.08.2013 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10013/0332 та ОСОБА_2 нікчемним - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в дохід держави 267,96 грн. судового збору.

Врешті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: О.В. Тропак

ОСОБА_7