Справа № 2-508/10
УХВАЛА

08 червня 2016 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді Карпінської Ю.Ф.,

за участі секретаря Свистун Н.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконання відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_2 у цивільній справі № 2-508/10,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконання відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_2 у цивільній справі № 2-508/10, мотивуючи її тим, що 03.06.2010 року Староміським районним судом м. Вінниці видано виконавчий лист у справі № 2-508/10 за його позовом про зобовязання Державної судової адміністрації України, ТУ ДСА у Вінницькій області за кошти державного бюджету, передбачені Державним казначейством, придбати і передати йому у користування житло у вигляді чотирьохкімнатної квартири, за ринковими цінами в сумі 551250 грн. 24.11.2010 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа. Державним виконавцем подавалися до суду заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду, в задоволенні яких ухвалами Вінницького районного суду Вінницької області від 06.11.2013 року та від 06.05.2014 року було відмовлено, у звязку з чим 19.02.2015 року постановою державного виконавця поновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа. Цього ж дня, 19.02.2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС ОСОБА_2, з посиланням на п.9 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу у звязку з тим, що даний виконавчий документ повинен бути предявлений ним до органів державної виконавчої служби за місцем знаходження боржника Державної судової адміністрації України, яку ОСОБА_1 отримав 11.03.2015 року. Дану постанову ОСОБА_1 вважає безпідставною та невмотивованою, а бездіяльність і тяганину щодо виконання вказаного виконавчого документа неправомірною з тих підстав, що старшим державним виконавцем порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження», оскільки одним із боржників за зазначеним вище виконавчим листом є Державна судова адміністрація України, що знаходиться за адресою: м. Київ вул. Липська 18/5, а тому виконавчий лист № 2-508/10, виданий 03.06.2010 року, вірно пред'явлено до виконання до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, однак, ніяких дій і мір щодо виконання виконавчого документу державним виконавцем не вжито.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 28.02.2013 року визначено підсудність по розгляду скарг по справі № 2-508/10 Вінницькому районному суду Вінницької області.

За наведених обставин скаржник ОСОБА_1 звертається до Вінницького районного суду Вінницької області з даною скаргою, в якій просить визнати дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_2 щодо повернення виконавчого листа стягувачу від 03.06.2010 року № 2-508/10, виданого Староміським районним судом м. Вінниці, про стягнення з Державного бюджету України, шляхом списання з розрахункового рахунку Державного казначейства України на рахунок Державної судової адміністрації України грошових коштів в сумі 551250 грн. з подальшим перерахунком на розрахунковий рахунок ТУ ДСА України у Вінницькій області для придбання і передачі у користування квартири судді Ленінського районного суду м. Вінниці Бойко Валерію Михайловичу протиправними; скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_2 щодо повернення виконавчого листа стягувачу від 19.02.2015 року ВП № 22789134; зобов'язати державного виконавця здійснити виконання виконавчого листа від 03.06.2010 року, виданого Староміським районним судом м. Вінниці про стягнення з Державного бюджету України, шляхом списання з розрахункового рахунку Державного казначейства України на рахунок Державної судової адміністрації України грошових коштів в сумі 551250 грн. з подальшим перерахунком на розрахунковий рахунок ТУ ДСА України у Вінницькій області для придбання і передачі у користування квартири судді Ленінського районного суду м. Вінниці Бойко Валерію Михайловичу та виконати його у встановленому законодавством порядку та строки.

По розгляду вказаної скарги ОСОБА_1 Вінницьким районним судом неодноразово виносилися ухвали, які скасовувалися ухвалами Апеляційного суду Вінницької області з направленням на новий розгляд.

В судове засідання 08.06.2016 року учасники процесу не зявилися з невідомих суду причин, хоч в установленому порядку повідомлялися про час та місце розгляду скарги.

В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1, в якій він просить розгляд скарги проводити без його участі, скаргу підтримує; наявні заперечення представника Департаменту ДВС Міністерства юстиції України; а також наявне клопотання представника Міністерства фінансів України про розгляд скарги у відсутність представника Міністерства. Вказані заява, заперечення та клопотання подавалися через канцелярію суду під час попередніх розглядів скарги ОСОБА_1

Дослідивши матеріали скарги, оглянувши матеріали цивільної справи № 128/483/13-ц, суд дійшов такого висновку.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

В п.40 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 року (заява № 18357/91) зазначено, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній із сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, що надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Також щодо обовязковості судових рішень було постановлено Європейським судом з прав людини «пілотне» рішення у справі «ОСОБА_4 проти України» від 15.10.2009 року (заява № 40450/04).

Судом встановлено, що рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 19.03.2010 року зобовязано Державну судову адміністрацію України, ТУ ДСА у Вінницькій області за кошти державного бюджету, передбачені Державним казначейством, придбати і передати у користування житло у вигляді чотирьохкімнатної квартири, за ринковими цінами в сумі 551250 грн., для судді Ленінського районного суду м. Вінниці Бойка В.М.

03.06.2010 року Староміським районним судом м. Вінниці видано виконавчий лист у справі № 2-508/10 (т.1 а.с.19-20).

24.11.2010 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого листа (т.1 а.с.21).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 06.11.2013 року в задоволенні заяви старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби ОСОБА_2 про заміну способу та порядку виконання рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 19.03.2010 року по справі № 2-508/10 за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Державної судової адміністрації України у Вінницькій області, Головного управління державного казначейства України, Міністерства фінансів України, Вінницької обласної державної адміністрації про стягнення коштів на придбання квартири було відмовлено; заяву ОСОБА_1 про заміну способу та порядку виконання рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 19.03.2010 року по справі № 2-508/10 за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Державної судової адміністрації України у Вінницькій області, Головного управління державного казначейства України, Міністерства фінансів України, Вінницької обласної державної адміністрації про стягнення коштів на придбання квартири залишено без розгляду.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_2 19.02.2015 року поновлено виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа у зв'язку з тим, що ухвалами Вінницького районного суду Вінницької області від 06.11.2013 року та від 06.05.2014 року відмовлено в задоволенні заяв про зміну способу та порядку виконання рішення суду по справі № 2-508/10 (т.1 а.с.23).

19.02.2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_2 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу для його подальшого предявлення стягувачем до органів ДВС за місцем знаходження боржника (т.1 а.с.24-25).

11.03.2015 року за місцем роботи заявника ОСОБА_1 (Вінницький міський суд Вінницької області) надійшла постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_2 від 19.02.2015 року про повернення виконавчого листа № 2-508/10 від 03.06.2010 року стягувачу у зв'язку з тим, що виконавчий документ повинен бути пред'явлений до органів державної виконавчої служби за місцем знаходженням боржника Державної судової адміністрації України.

Згідно ч.1 ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи обов'язки.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом, і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Згідно ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник; стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ, боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

В силу частини 1 статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних

коштів.

Постановою КМУ від 03.09.2014 року № 440 затверджено Порядок погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, який визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених п.3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за ними.

Згідно п.3 вищевказаного Порядку рішення (виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені ч.1 ст.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» субєкти, які видані або ухвалені до 01.01.2013 року) подаються до органів ДВС за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.

Пунктом 4 Порядку визначено перелік документів, що подаються заявником до органу державної виконавчої служби.

При цьому п.2 Порядку містить визначення термінів, зокрема, терміну «органи державної виконавчої служби», за яким це управління ДВС головних управлінь юстиції а АРК, областях, м. Києві та Севастополі.

Згідно положень п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Отже, вищевказаним Порядком встановлена процедура, відповідно до якої повинен діяти державний виконавець.

Рішення Староміського районного суду м. Вінниці ухвалено 19.03.2010 року, тобто до 01.01.2013 року, тому Порядок погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, розповсюджується на порядок його виконання, а виконання цього рішення здійснюється органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно ч.2 ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Аналізуючи вищезазначені норми законодавства, суд приходить до висновку, що у старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_2 не було підстав для винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, з огляду на це, суд вважає скаргу обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню, за виключенням вимоги про зобов'язання державного виконавця здійснити виконання виконавчого листа від 03.06.2010 року № 2-508/10, виданого Староміським районним судом м. Вінниці, про стягнення з Державного бюджету України, шляхом списання з розрахункового рахунку Державного казначейства України на рахунок Державної судової адміністрації України грошових коштів в сумі 551250 грн. з подальшим перерахунком на розрахунковий рахунок ТУ ДСА України у Вінницькій області для придбання і передачі у користування квартири судді Ленінського районного суду м. Вінниці Бойко Валерію Михайловичу та виконати його у встановленому законодавством порядку та строки з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно п.18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби», виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

В звязку з вищезазначеним, суд може зобов'язати державного виконавця до здійснення визначених законодавством дій, а не впливати на виконання його функцій, передбачених законодавством.

На підставі викладеного, керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст.3, 6, 8, 11, 20, 47 Закону України «Про виконавче провадження», постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби», ст.ст.158, 197, 383-389 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_2 щодо повернення виконавчого листа стягувачу від 03.06.2010 року № 2-508/10, виданого Староміським районним судом м. Вінниці, про стягнення з Державного бюджету України, шляхом списання з розрахункового рахунку Державного казначейства України на рахунок Державної судової адміністрації України грошових коштів в сумі 551250 грн. з подальшим перерахунком на розрахунковий рахунок ТУ ДСА України у Вінницькій області для придбання і передачі у користування квартири судді Ленінського районного суду м. Вінниці Бойко Валерію Михайловичу неправомірними.

Скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_2 щодо повернення виконавчого листа стягувачу від 19.02.2015 року ВП № 22789134.

В решті частини вимог скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду Вінницької області протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: Ю.Ф. Карпінська