Провадження № 22-ц/780/2258/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 15.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

15 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.

суддів: Березовенко Р.В., Приходька К.П.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Васильовичана рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності на жилий будинок в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

у вересні 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовували тим, що 12 травня 2011 року помер батько позивача ОСОБА_2 та дід позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшов будинок № 54, який розташований по вул. Зелена в с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області.

12 червня 2013 року помер син спадкодавця і батько позивача ОСОБА_3-ОСОБА_5

06 січня 2014 року померла мати позивача ОСОБА_2 та баба ОСОБА_3 - ОСОБА_6

За життя ОСОБА_6 написала заповіт на трьох своїх дітей: ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_5.

Після смерті ОСОБА_5 вступив в права спадкування його син ОСОБА_3 і його частка складає 1/3 частину, а саме те, що б належало його батьку.

ОСОБА_5 від спадщини відмовився на користь сестри ОСОБА_2, в звязку з чим її частка в спадковому майні збільшилась на 1/3 частину, тобто у неї стало 2/3 частин.

Спадщина позивачами прийнята в установлений законом строк шляхом подачі заяв до Першої Київської обласної державної нотаріальної контри, з приводу чого заведено спадкову справу № 140 за 2011 рік до майна померлого.

06 травня 2014 року та 29 січня 2015 року нотаріус винесла постанови про відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на жилий будинок № 54 по вул. Зелена в с. Білогородка, в звязку з ненаданням правовстановлюючих документів на вказане спадкове майно.

За таких обставин, уточнивши свої позовні вимоги, позивачі просили визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частин будинку № 54 загальною площею 72,7 кв.м. з надвірними будівлями: прибудова під літ. «а», ганок, гараж під літ. «Б», «Д», сарай під літ. «Г», погріб під літ. «Е», літня кухня під літ. «Ж», вбиральня під літ. «И», огорожа № 1, хвіртка № 4, ворота № 5, колодязь ІІ, що знаходяться по вул. Зелена, с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області в порядку спадкування за законом після смерті 12 травня 2011 року батька ОСОБА_4, та визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину будинку № 54 загальною площею 72,7 кв.м. з надвірними будівлями: прибудова під літ. «а», ганок, гараж під літ. «Б», «Д», сарай під літ. «Г», погріб під літ. «Е», літня кухня під літ. «Ж», вбиральня під літ. «И», огорожа № 1, хвіртка № 4, ворота № 5, колодязь ІІ, що знаходяться по вул. Зелена, с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області в порядку спадкування за законом після смерті 12 травня 2011 року діда ОСОБА_4.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, вважає його незаконним та необґрунтованим у звязку з тим, що судом було неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи та внаслідок неправильного дослідження й оцінки доказів, а також порушення норм матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення винесене з порушеннями норм процесуального та матеріального права, всупереч усталеній судовій практиці. Рішення не містить обєктивного та повного аналізу всіх наданих доказів в їх сукупності, по наявних доказах дослідження проводилось частково та поверхово, висновки суду суперечать сукупності належних доказів і не достатньо мотивовані.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки позивачі не довели належним чином своїх вимог про визнання за ними 1/3 частини і 2/3 частин відповідно у праві власності на жилий будинок № 54 по вул. Зелена в с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Судом встановлено, що 12 травня 2011 року помер ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ОК № 211066, виданого Виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 17 травня 2011 року, актовий запис за № 39.

За життя ОСОБА_4 18 травня 2002 року склав заповіт, за яким на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження, а саме все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповідав своїм дітям: ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_7 в рівних долях.

Як вбачається з матеріалів справи, після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне йому за життя майно, до складу якої входила ? частина будинку № 54 по вул. Зеленій в с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області, оскільки будинок являвся спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_6.

ОСОБА_6 після смерті свого чоловіка спадщину прийняла, так як проживала у спірному будинку, однак у встановленому законом порядку її не оформила.

Таким чином, після смерті ОСОБА_4 частки його спадкоємців становили: дружина ? частина будинку (як спільне сумісне майно) + ? після смерті чоловіка = 5/8; у кожного з трьох дітей виникло право на 1/8 частину будинку відповідно.

27 вересня 2011 року ОСОБА_7 і ОСОБА_2 звернулись із заявою до Першої київської обласної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті свого батька в порядку спадкування за заповітом. 11 жовтня 2011 року ОСОБА_5 подав до нотаріуса згоду, в якій довів до відома нотаріальої контори, що він відмовляється від спадкування належної йому частки на спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_4, на користь його дочки ОСОБА_2

12 червня 2013 року помер ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ОК № 280592, виданого Виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 17 травня 2011 року, актовий запис за № 62. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому за життя майно.

09 листопада 2013 року ОСОБА_3 звернувся із заявою до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом після смерті свого батька ОСОБА_5

06 січня 2014 року померла ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ОК № 292337, виданого Виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 13 січня 2014 року, актовий запис за № 4.

Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй за життя майно. За життя ОСОБА_6 18 травня 2002 року склала заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження, а саме все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла своїм дітям: ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_5 в рівних долях.

26 квітня 2014 року ОСОБА_2 звернулась із заявою до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_6 в порядку спадкування за заповітом. 26 квітня 2014 року ОСОБА_3 звернувся із заявою до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, в якій зазначив, що спадщину за заповітом, що залишилась після смерті померлої, він приймає, оскільки згідно ст. 1266 ЦК України спадкує частку свого батька (сина спадкодавця)-ОСОБА_7, який помер 12 червня 2013 року.

Постановою державного нотаріуса Першої Київської обласної державної нотаріальної контори ОСОБА_8 про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31 жовтня 2015 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2/3 частки спадкового майна, що належало померлій ОСОБА_6, з тих підстав, що серед осіб, які звернулись до нотаріальної контори протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_6, померлої 06 січня 2014 року, крім ОСОБА_2, є також онук померлої ОСОБА_3, який згідно ст. 1266 ЦК України спадкує частку свого батька ОСОБА_5, померлого 12 червня 2013 року. Осіб, які звернулись до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини, згідно матеріалів спадкової справи, немає. Заява про відмову від прийняття спадщини спадкоємця за заповітом ОСОБА_5 посвідчена ОСОБА_9, нотаріусом Хангаласського нотаріального округу Республіки Саха (Якутія) 10 лютого 2015 року, а отже, після спливу шестимісячного строку, визначеного ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини спадкоємцем або для відмови від прийняття спадщини. Оскільки після смерті 06 січня 2014 року ОСОБА_6 до нотаріальної контори звернулось лише двоє спадкоємців із заявами про прийняття спадщини-Пащенко О.О. та ОСОБА_3, то перераховані особи вважаються такими, що прийняли спадщину, а отже, частка кожного із спадкоємців становить 1/2 частина. Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 69 за 2014 рік до майна ОСОБА_6, яка померла 06 січня 2014 року, виданої Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою.

З огляду на вказане, спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняли її дочка ОСОБА_2 та онук ОСОБА_3

ОСОБА_5 вважається таким, що спадщину після смерті матері ОСОБА_6 не прийняв, оскільки у строк, передбачений ст. 1270 ЦК України, заяву про прийняття спадщини чи відмову у прийнятті спадщини не подав, судове рішення про продовження зазначеного строку в матеріалах справи відсутнє.

Таким чином, частки позивачів у спадковому майні становлять:

ОСОБА_2 має право на 2/8 частки після смерті батька ОСОБА_4 (з врахуванням відмови на її користь ОСОБА_5О.) та 5/16 частин після смерті матері- Проценко Г.С. (5/8:2=5/16), а всього 9/16 часток.

ОСОБА_3 має право на 1/8 частку після смерті діда ОСОБА_4 та 5/16 після смерті баби ОСОБА_6, а всього 7/16 часток.

Встановивши такі обставини, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість доводів апеляційних скарг, оскільки відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вірно послався на відсутність підстав для задоволення позовних вимог у звязку з їх необґрунтованістю в частині визначення їх часток позивачів у спадщині як 2/3 та 1/3.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 Васильовичана відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: