Ухвала

іменем україни

2 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - міське комунальне підприємство «Основаніє», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 9 вересня 2015 року,

встановила:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він є власником нежитлового приміщення АДРЕСА_2. 19-20 червня 2012 року в результаті самовільного демонтажу опалювальних приладів у розташованій вище квартирі № 64, яка належить відповідачу, його приміщення було залито водою, про що 20 червня 2012 року комісією житлово-експлуатаційної дільниці № 6 (далі - ЖЕД №6) складено акт. 17 липня 2012 року комісією ЖЕД № 6 було повторно проведено обстеження вказаного приміщення, детального переліку пошкоджень. Вартість ремонтно-будівельних робіт нежитлового приміщення АДРЕСА_2, які необхідно виконати для усунення дефектів, утворених внаслідок залиття, зафіксованого в актах комісії ЖЕД № 6 від 20 червня 2012 року та від 17 липня 2012 року складає 21 552 грн.

Внаслідок залиття в приміщенні виникла сирість для усунення якої комісією рекомендовано здійснити ремонт нежитлового приміщення з обробкою протигрибковим розчином. З урахуванням наведено загальний розмір майнової шкоди, заподіяної залиттям нежитлового приміщення становить 33 503 грн. Крім того, позивачу було заподіяно моральну шкоду, яку оцінив у 5 000 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 8 грудня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 33 503 грн та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн, а всього стягнуто 38 503 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 9 вересня

2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із недоведеності позивачем позовних вимог до ОСОБА_4

Проте з таким висновком погодитися не можна виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язання передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Установлено, що ОСОБА_3 є власником нежитлового приміщення підвалу літ. А-5 по АДРЕСА_2.

Власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4

19-20 червня 2012 року нежитлове приміщення підвалу літ. А-5 по

АДРЕСА_2, яке належить на праві власності позивачу було залито водою.

20 червня 2012 року комісією ЖЕД № 6 проведено обстеження приміщення підвалу літ. А-5, з метою встановлення факту залиття, виявлення причини та обсягу заподіяної шкоди, за результатами якого складено акт від 20 червня 2012 року. Зазначено, що причиною залиття є самовільний демонтаж без відому ЖЕД-6 опалювальних приладів мешканцями квартири АДРЕСА_1.

17 липня 2012 року комісією ЖЕД № 6 було повторно проведено обстеження вказаного приміщення, про що складено акт із зазначенням більш детального переліку пошкоджень.

Відповідно до висновку експертного дослідження від 3 серпня

2012 pоку вартість ремонтно-будівельних робіт нежитлового приміщення АДРЕСА_2, які необхідно виконати для усунення дефектів, утворених внаслідок залиття, зафіксованого в актах комісії ЖЕД № 6 від 20 червня 2012 року та від 17 липня 2012 року складає 21 552 грн.

Згідно із актом технічного обстеження від 6 лютого 2013 року, складеного ЖЕД №6, сирість та грибок у приміщенні це наслідки затоплення приміщення, яке відбулося 19 червня 2012 року. Комісією рекомендовано здійснити ремонт нежитлового приміщення з обробкою протигрибковим розчином.

Ураховуючи вимоги ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріалами справи доведено факт залиття належних позивачу приміщень саме з вини відповідач ОСОБА_4, а тому на нього має бути покладено обов'язок по відшкодуванню завданої матеріальної шкоди. Судом були враховані акти, складені уповноваженими особами житлово-комунального підприємства, які ніким не оспорені та не визнані в установленому законом порядку недійсними.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, а тому рішення суду відповідає вимогам матеріального права.

Проте всупереч вимогам статей 303, 316 ЦПК України, апеляційний суд переоцінив наявні в справі докази, не витребував нових, не навів належних доказів на спростування висновків суду першої інстанції та скасував законне рішення суду першої інстанції.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 9 вересня

2015 року скасувати, рішення Орджонікідзевського районного суду

м. Запоріжжя від 8 грудня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Колодійчук

Судді:В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська