Справа № 463/3146/15-ц
Провадження № 2/463/226/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Головатого Р.Я.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

третьої особи ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_6, про визнання договору недійсним, визнання договору удаваним, визнання права власності на транспортні засоби; зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення заборгованості, повернення транспортних засобів, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, уточнивши позовні вимоги просить визнати недійсним договір найму (оренди) транспортного засобу з правом викупу в редакції від 16.11.2014р., визнати договір найму (оренди) транспортного засобу від 12.09.2012р. удаваним, який вчинено сторонами для приховування договору купівлі-продажу автомобіль-тягач сідлового ОСОБА_7, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та причіпа-рефрижератора, 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, за ціною 261440 грн., визнати за ОСОБА_2 право власності на тягач ОСОБА_7, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та причіп-рефрижератор, 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору найму транспортних засобів з правом подальшого викупу від 16.11.2014р., укладеного між сторонами, стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за несплату орендної плати в сумі 88963 грн. 69 коп., зобов'язання ОСОБА_2 повернути ОСОБА_4 автомобіль-тягач ОСОБА_7 2001 року випуску, шасі №VF611GTA000111492, р.н. НОМЕР_1, та причіп-рефрижератор Е 1996 року випуску шасі №1JJR463S3TL352396, р.н. НОМЕР_2, стягнення 2000 грн. витрат на правову допомогу та 3897 грн. 60 коп. судового збору.

ОСОБА_2 свої вимоги мотивує тим, що 15.09.2012р. між сторонами було підписано Договір найму (оренди) транспортного засобу з правом викупу, відповідно до умов якого ОСОБА_4 передав позивачу в оренду автомобіль-тягач сідлового ОСОБА_7, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та причіп-рефрижератор, 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, а останній мав сплатити грошову суму еквівалентну 7000 доларів США, що зараховується у вартість автомобіля, та щомісячно до 15.09.2014 р. грошову суму, еквівалентну 1070 доларів США. При цьому, згідно п. 6.1. кошти необхідно перераховувати на картку Приватбанку №5577 2123 0438 5472, відкриту на імя ОСОБА_6.

Одразу після підписання Договору позивач передав відповідачу 3500 доларів США, що за курсом, визначеним п. 1.4 Договору становить 28 000,00 грн. Решту позивач перераховував на вказаний в Договорі картковий рахунок. В період з вересня 2012 року по січень 2015 року позивачем перераховувалися кошти на виконання умов Договору.

Фактично позивач придбав транспортні засоби, однак на пропозицію відповідача сторони оформили купівлю-продаж транспортних засобів договором оренди з правом викупу, щоб уникнути додаткових витрат та оподаткування під час переоформлення, тому вважає, що відповідно до ст.235 ЦК України Договір від 15.09.2012 р. найму (оренди) транспортного засобу є удаваним, оскільки фактично він був вчинений для приховування договору купівлі-продажу з розстрочкою сплати вартості транспортних засобів.

Не зважаючи на те, що позивач сплатив за транспортні засоби суму, визначену п.1.4 договору, відповідач їх у власність позивачу не передав, а 16.11.2014р. змусив позивача підписати Договір найму (оренди) транспортного засобу з правом викупу в новій редакції. ОСОБА_4 скористався юридичною необізнаністю позивача, під моральним (психологічним) тиском, з погрозами забрати Автомобіль та Тягач, змусив підписати те, що позивач навіть не читав. При цьому, повідомив, що в звязку з курсовою різницею долара до гривні відповідач втрачає свою вигоду на продажі в розстрочку Автомобіля і Тягача. Оскільки між сторонами був підписаний договір оренди, позивач розумів, що відповідач може забрати Автомобіль і Тягач, які є єдиними засобами для заробітку позивача, тому і сприйняв його погрозу реальною.

Враховуючи наведене, просить визнати договір найму (оренди) транспортного засобу від 12.09.2012р. удаваним, який вчинено сторонами для приховування договору купівлі-продажу автомобіль-тягач сідлового ОСОБА_7, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та причіпа-рефрижератора, 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, за ціною 261440 грн., та відповідно у зв'язку з виконанням позивачем своїх зобов'язань щодо оплати вартості товару визнати за ОСОБА_2 право власності на тягач ОСОБА_7, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та причіп-рефрижератор, 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, а договір найму (оренди) транспортного засобу з правом викупу в редакції від 16.11.2014р. визнати недійсним.

ОСОБА_4 свої вимоги мотивує тим, що 16.11.2014р. між сторонами було укладено договір найму з правом подальшого викупу, згідно з п.1 якого наймодавець зобовязується передати, а наймач прийняти у строкове платне користування тягач ОСОБА_7 (р.н. НОМЕР_1), а також причіп марки ПР (р.н. НОМЕР_2). Вартість переданого у найм майна становить 16000 доларів США.

Відповідно до п.5.1 договору майно переходить у власність наймача, якщо він вніс орендодавцю повну його вартість. Згідно з п.6.1 договору за користування транспортними засобами з наймача справляється плата у розмірі 500 доларів США або еквівалентна сума у гривнях по ринковому курсу купівлі долара на місяць. Наймач зобовязується не пізніше 30 числа кожного місяця перераховувати суму плати за користування майном, вказану в п. 6.1 договору, на рахунок банківської карти Приватбанку, відкритого на імя ОСОБА_6.

Разом з тим, з моменту підписання договору та передачі транспортних засобів впродовж 3-х місяців наймач сплачував орендну плату, проте не у повному обсязі.

Таким чином, доводи позивача про примус зі сторони наймодавця щодо підписання правочину, не можна брати до уваги, оскільки наймач на виконання цього договору отримав у користування майно, за яке, хоча й не повністю, сплачував орендну плату. Так, у листопаді 2014р. наймачем сплачено 337,5 доларів CШA; у грудні 2014 р. 228,75 доларів США; у січні 2015р. 109,5 доларів США. Впродовж лютого-липня 2015р. позивачем орендна плата взагалі не справлялась, що стало підставою для скерування останньому листа-претензії від 05.02.2015р. з вимогою погасити борг, яку позивач не отримав на поштовому відділенні, а під час телефонної розмови повідомив, що коштів сплачувати орендну плату за користування майном він не має, більше того, вважає, що він вже все сплатив, тому не буде більше виконувати взяті на себе зобовязання. При цьому, ні майно, ні кошти, відповідачу не повернув, вимоги про укладення договору купівлі-продажу згідно з умовами даного правочину ОСОБА_2 перед ОСОБА_4 також не ставив.

Таким чином, на даний момент заборгованість позивача перед відповідачем становить за листопад 2014р. - 163 долари США; грудень 2014р. - 271,25 долар США; січень 2015р. - 390,5 доларів США; лютий 2015р. - 500 доларів США; березень 2015р. - 500 доларів США; квітень2015р. - 500 доларів США; травень2015р. - 500 доларів США; червень2015р. - 500 доларів США; липень2015р. - 500 доларів США, а всього 3824,75 доларів США, що станом на час подання зустрічного позову у гривневому еквіваленті становить 88963 грн. 69 коп.

Таким чином, оскільки позивачем допущено істотне порушення умови договору оренди транспортних засобів щодо сплати орендної плати, просить достроково розірвати вказаний договір оренди, стягнути з позивача заборгованість з орендної плати та повернути відповідачу орендоване майно.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, проти задоволення зустрічного позову заперечили. Пояснили, що у 2012 році позивач фактично уклав договір купівлі-продажу транспортних засобів з розстрочкою сплати вартості транспортних засобів, а не договір оренди транспортних засобів, тому такий підлягає визнанню його удаваним як такий, що вчинений для приховування договору купівлі-продажу. Оскільки позивачем відповідно до умов договору проведено оплату вартості транспортних засобів до грудня 2014 року, то вважають, що позивач набув право власності на вказане майно. Крім цього, вважають договір найму (оренди) транспортного засобу від 16.11.2014 р. недійсним, оскільки договір від 16.11.2014 р. не може бути новою редакцією Договору від 15.09.2012 р. так як договір від 15.09.2012 р. станом на 16.11.2014р. був припинений як у звязку із закінченням строку його дії, так і у звязку з його виконанням ОСОБА_2 Крім цього, вказаний правочин вчинений під психічним тиском з боку ОСОБА_4 та ОСОБА_6, оскільки позивач був вимушений підписати його так як погрози ОСОБА_4 були для нього реальними через те, що між сторонами був підписаний удаваний правочин, волевиявлення позивача не було вільним і не відповідало його внутрішній волі.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали, проти первісного позову заперечили з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях (а.с.87-89). Вважають позовні вимоги необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено факту умисного оформлення договору оренди транспортного засобу саме з метою приховати договору купівлі-продажу та не вказано, які права та обовязки виникли у сторін - відмінні, ніж ті, що вказані у договорі оренди транспортного засобу. Так, позивач зазначає, що договір оренди від 12.09.2012р. було укладено з метою уникнення додаткових витрат та оподаткування під час переоформлення, однак яким чином мало б реєструватись таке переоформлення на підставі договору оренди з правом викупу та в чому відмінність такого переоформлення від договору купівлі-продажу, позивач не зазначає та не підтверджує доказами. Від кого саме слід приховувати сторонам нібито удаваний правочин, з позову не вбачається.

Окрім цього, позивач просить визнати договір оренди транспортного засобу, укладеного від 16.11.2014р. недійсним на підставі ч.1 ст.231 ЦК України, оскільки вчинений проти справжньої волі внаслідок застосування до ОСОБА_2 психічного тиску, однак з наданих суду копій документів убачається, що вони містять у собі докази часткової сплати орендної плати за Договором на картковий рахунок, що саме по собі виключає наявність насильства. Оскільки, після укладення договору ОСОБА_2 продовжував користуватись орендованим майном та частково сплачувати кошти. Яким чином його примусили користуватись майном та оплачувати кошти та у яких саме діях це полягає, позивачем не зазначено.

Третя особа в судовому засіданні підтримав думку відповідача та його представника. Пояснив, що сторони уклали договір оренди транспортних засобів зі сплатою коштів на його рахунок у Приватбанку, оскільки у відповідача не було картки.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, третьої особи, покази свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст.798 ЦК України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо.

При цьому, відповідно до ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Як вбачається з копії договору найму (оренди) транспортного засобу з правом викупу від 15.09.2012р. (а.с.6-7) ОСОБА_4 передає ОСОБА_2 у строкове платне користування з правом викупу тягач ОСОБА_7, тип сідловий тягач-Е, 2001 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) №VF611GTA000111492, р.н. НОМЕР_1, та причіп марки ПР, тип причіп-рефрижератор-Е, 1996 року випуску шасі (кузов, рама, коляска) №1JJR463S3TL352396, р.н. НОМЕР_2.

Крім цього, як вбачається з копії договору найму (оренди) транспортного засобу з правом викупу (нова редакція) від 16.11.2014р. (а.с.8-9) сторони домовилися внести зміни у вищевказаний договір.

Разом з тим, вищевказані договори підписані ОСОБА_2 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, однак нотаріально не посвідчені.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Враховуючи вищенаведене, оскільки судом встановлено, що при укладенні договорів оренди транспортних засобів від 15.09.2012р. та 16.11.2014р. з участю фізичної особи позивача сторонами не дотримано вимог щодо нотаріального посвідчення таких договорів, що згідно з ч.1 ст.220 ЦК України свідчить про їх нікчемність та відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України не створює для сторін юридичних наслідків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 за зустрічним позовом про розірвання договору, стягнення заборгованості та у зв'язку з розірванням договору оренди повернення транспортних засобів є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Не підлягають задоволенню і первісні позовні вимоги в частині визнання договору найму (оренди) транспортного засобу від 12.09.2012р. удаваним, який вчинено сторонами для приховування договору купівлі-продажу автомобіль-тягач сідлового ОСОБА_7, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та причіпа-рефрижератора, 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, за ціною 261440 грн., оскільки відповідно до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Оскільки судом встановлено, що внаслідок недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору оренди транспортного засобу від 15.09.2012р. такий є нікчемними, а відтак, є таким що не створює правових наслідків та не може бути визнаний удаваним.

Більше того, як вбачається з роз'яснень пленуму Верховного Суду України, наданих у п.25 Постанови від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Разом з тим, всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, позивачем не подано суду належних доказів на підтвердження факту умисного оформлення договору оренди транспортного засобу саме з метою приховати договір купівлі-продажу та не зазначено, які права та обовязки виникли у сторін - відмінні, ніж ті, що вказані у договорі оренди транспортного засобу.

Не підтверджуються зазначених у позовній заяві обставин і покази допитаних в судових засіданнях свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом, а тому встановивши, що договорів оренди транспортного засобу від 16.11.2014р. з участю фізичної особи позивача у зв'язку з недотриманням сторонами вимог щодо нотаріального посвідчення такого є нікчемним, суд приходить до висновку, що підстав для визнання його недійсним як такого, що вчинений позивачем проти його справжньої волі внаслідок застосування до нього психічного тиску немає, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню також не підлягають.

Крім цього, відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи вищенаведене, оскільки в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено, суд приходить до висновку, що заходи забезпечення цього позову, вжиті ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 15.02.2016р. слід також скасувати.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 154, 212-214 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_6, про визнання договору недійсним, визнання договору удаваним, визнання права власності на транспортні засоби, - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення заборгованості, повернення транспортних засобів, - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення зустрічного позову ОСОБА_4, вжиті ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 15.02.2016р.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м.Львова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Р.Я. Головатий