Провадження №22-ц/784/2702/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-1870/10 Головуючий І інстанції Кирильчук О.І.
Провадження № 22-ц/784/2702/16 Доповідач Темнікова В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Крамаренко Т.В., Серебрякової Т.В.,

за участю секретаря Гавор В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія (далі ТОВ ФК) «Довіра та Гарантія» на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 жовтня 2016 року за заявою ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави, -

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2016 року ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» звернулось до суду із заявою про заміну стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника «ФК «Довіра та гарантія» у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави. В обґрунтування своїх вимог посилалось на те, що 16.03.2010 р. на примусове виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва видано виконавчі листи № 2-1870 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 29437,40 грн., а також 312,30 грн. судових витрат та 120 грн. ІТЗ. 20 квітня 2015 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та АТ «УкрСиббанк» укладено Договір факторингу №18, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 949-Ф від 20.07.2006 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Посилаючись на те, що звернення з заявою про заміну сторони це не лише обов'язковість вимог закону, але і гарантія своєчасного, повного, реального виконання виконавчого документа, заявник просив суд замінити стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у справі № 2-1870/2010.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 жовтня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача у цивільній справі № 2-1870/2010.

Не погодившись з зазначеною ухвалою суду, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та постановити нову про задоволення заяви ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

Учасники процесу до судового засідання не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

Постановляючи ухвалу, суд виходив з того, що 16.03.2010 року видано виконавчий лист на виконання рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28.01.2010 року по справі №2-1870/2010 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №949-Ф від 20.07.2006 року в сумі 29437 грн.40 коп., судових витрат: судового збору 312,30 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення 120 грн., а всього 432 грн.30 коп. За договором факторингу №18 від 20.04.2015 року право грошової вимоги за кредитним договором №949-Ф від 20.07.2006 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». В день укладення договору право вимоги було передано за актом приймання-передачі. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов'язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов'язання, яке передається, на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин і не впливає на правомірність цесії.

Згідно із повідомленням Інгульського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Миколаївській області від 31.10.2016 року №45-594 станом на зазначену дату виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 не перебувають, виконавчий лист №2-1870/2010 від 16.03.2010 року повернуто стягувачу 27.05.2015 року на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

Проаналізувавши дані обставини по справі у їх сукупності суд дійшов висновку, що оскільки в межах відкритого виконавчого провадження за виконавчим листом №2-1870/2010 ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» в період з 20.04.2015 року по 27.05.2015 року із заявою про заміну стягувача не зверталось, на час звернення із заявою до суду виконавче провадження не здійснюється, строк предявлення виконавчого листа до виконання сплинув 27.05.2016 року, доказів поновлення зазначеного строку суду не надано, то у задоволенні заяви про заміну стягувача слід відмовити, оскільки виконавче провадження завершено. При цьому судом було зазначено, що він не відступає від правової позиції, викладеної у висновку Верховного Суду України по справі №6-122цс13, оскільки постанова від 20.11.2013 року ухвалена за інших фактичних обставин, а саме звернення заявника із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження після відкриття останнього та протягом часу проведення виконавчих дій.

Проаналізувавши встановлені судом обставини по справі та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що висновок суду є помилковим, виходячи з наступного.

Законом України від 4 листопада 2010 року № 2677-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)», який набрав чинності 9 березня 2011 року, були внесені зміни до Закону України «Про виконавче провадження» в частині строку предявлення виконавчого листа до виконання. Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону № 2677-VІ) виконавчі документи можуть бути предявлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із частиною другою статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, з наступного дня після його постановлення. Отже, за загальним правилом, виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду в цивільній справі, може бути предявлений до примусового виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Однак, за пунктом 4 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2677-VІ, який набрав чинності з 9 березня 2011 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, предявляються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі. Тобто поширення дії норм вказаного Закону на правовідносини щодо предявлення виконавчого документа до виконання залежить від часу видачі такого документа.

У справі, яка переглядається, виконавчий лист суд видав 16 березня 2010 року, тобто до набрання чинності Законом № 2677-VІ, тому строк предявлення цього виконавчого листа до виконання повинен визначатися з урахуванням п. 4 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2677-VІ, а саме за Законом України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час видачі виконавчого листа і становить три роки з наступного дня після набрання судовим рішенням законної сили.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016р. по справі за № 6-711цс15.

Як встановлено судом першої інстанції, вказаний виконавчий лист пред'являвся до виконання, та був повернений на підставі п.2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Дані обставини підтверджуються копією постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30.06.2015р., що свідчить про переривання строку предявлення виконавчого листа до виконання, оскільки, як зазначено в ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються, в тому числі і пред'явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, а час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення. Таким чином, строк предявлення до виконання зазначеного виконавчого листа триває до 30.06.2018р.

До суду з заявою про заміну стягувача ТОВ «Фінансова компанія Довіра та гарантія» звернулося 26 вересня 2016р. За таких обставин суд дійшов помилкового висновку про те, що оскільки на час звернення до суду ТОВ «Фінансова компанія Довіра та гарантія» із заявою про заміну стягувача строк предявлення виконавчого листа до виконання сплинув, а ТОВ «Фінансова компанія Довіра та гарантія» не надало суду доказів поновлення зазначеного строку, а то у задоволенні заяви слід відмовити з цих підстав. Не було враховано судом також те, що на час постановлення ухвали суду з приводу цього питання набрав законної сили ( 05 жовтня 2016р.) також новий Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016р., стаття 12 якого передбачає, що виконавчі документи можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох років, а в п. 5 Прикінцевих та перехідних положень даного закону зазначено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, предявляються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Помилковим є також висновок суду про необгрунтованість вимог ТОВ «Фінансова компанія Довіра та гарантія» через те, що на час звернення із заявою до суду виконавче провадження не здійснюється, оскільки виконавчий лист повернуто стягувачу, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону України підлягають виконанню державною виконавчою службою зокрема й виконавчі листи, що видаються судами. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст. 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Частиною 1 ст. 378 ЦПК України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Системиний аналіз положень ст. 1, ч.1, 2, 5 ст. 8, ч.1 п.1 ч.2 ст.17, п.1 ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 378 ЦПК України, ст. 512, 514 ЦК України, свідчить про те, що у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. У звязку із такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у звязку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч.5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 378 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобовязання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обовязки в зобовязанні, у тому числі і право бути стороною виконавчого провадження. За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження (стягувача) є обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 20.11.2013р. у справі № 6-122цс13, згідно якої виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, ст. 378 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобовязанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Разом із тим, суд першої інстанції, вирішуючи питання про заміну сторони виконавчого провадження, невірно витлумачив вищезазначені положення закону та дійшов помилкового висновку про те, що заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником має відбуватися лише у відкритому виконавчому провадженні, та залишив поза увагою те, що процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв'язку з вибуттям правопопередника після постановлення щодо нього судового рішення i заміни його правонаступником ( яке відбувається поза межами виконавчого провадження), тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва, в тому числі, й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов'язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства. Зазначені обставини свідчатиь про те, що виникнення правонаступництва не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження відповідними органами і посадовими особами.

Крім того, приймаючи рішення по справі, колегія суддів враховує те, що Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави ( пункт 2 мотивувальної частини Рішення Коснтитуційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012 ); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом ( пункт 3 мотивувальної частини Рішення Коснтитуційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012). Колегія суддів важає за необхідне взяти до уваги також практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43). Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обовязкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

За таких обставин, колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що постановлену у справі ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною й обґрунтованою, тому з огляду на те, що у суду не було достатніх правових підстав для висновку про необгрунтованість заявлених ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» вимог про заміну стягувача, ухвалу суду слід скасувати та ухвалити нову про задоволення заяви ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» .

Керуючись ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 жовтня 2016 року скасувати та постановити нову, якою заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача у справі № 2-1870/ 2010 задовольнити.

Замінити стягувача Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» його правонаступником - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» у справі № 2-1870/ 2010 за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором по виконанню заочного рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 січня 2010 р. про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 29437 грн.40 коп., судового збору у розмірі 312,30 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили в касаційному порядку.

Головуючий

Судді