Єдиний унікальний номер 243/9005/15-ц Номер провадження 22-ц/775/965/2016
Головуючий у 1-ій інстанції Неженцева О.В.
Доповідач Соломаха Л.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Соломахи Л.І.

суддів Новосьолової Г.Г., Осипчук О.В.

при секретарі Чуряєві В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 29 березня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зазначало, що 25 серпня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, який складається з анкети-заяви про приєднання, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою.

Згідно умов цього договору відповідач отримав кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на те, що:

- Банк у повному обсязі виконав свої зобов'язання за договором - надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором;

- Позичальник зобов'язання за кредитним договором щодо погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору не виконує, станом на 31 липня 2015 року має заборгованість у розмірі 22 022,89 грн., з якої 9 513,53 грн. - заборгованість за кредитом, 9 986,84 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 997,62 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 1 524,90 грн. - штрафи, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, з яких 500 грн. - фіксована частина, 1 024,90 грн. - процентна складова,

просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 22 022,89 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 218,00 грн. (а.с. 2-3).

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 29 березня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 25 серпня 2010 року станом на 31 липня 2015 року в загальній сумі 19 500,37 грн., з яких 9 513,53 грн. - заборгованість за кредитом, 9 986,84 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом. У задоволенні позовних вимог про стягнення із ОСОБА_2 пені та комісії у сумі 997,62 грн., штрафів у сумі 500,00 грн. та 1 024,90 грн. відмовлено

Судові витрати у сумі 1 078,49 грн. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» компенсовано за рахунок Держави (а.с. 209 - 212).

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі (а.с. 214 - 216).

Відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Поляцько О.Ю., яка діє на підставі доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 02 березня 2016 року (а.с. 178-179), в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені телефонограмами, які зареєстровані 17 травня 2016 року в журналі телефонограм по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області за №№ 2345, 2346 (а.с. 246-248).

Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання також не з'явився. Представник позивача Бикова М.А., яка діє на підставі довіреності ПАТ КБ «Приватбанк» від 29 серпня 2013 року № 3081-О (а.с. 241 - 242), про час та місце розгляду справи повідомлена телефонограмою, яка зареєстрована 17 травня 2016 року в журналі телефонограм по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області за № 2344 (а.с. 245, а.с. 248).

Сторони причини неявки в судове засідання суду не повідомили і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що вони не з'явилися у судове засідання без поважних причин.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

До такого висновку апеляційний суд дійшов, виходячи з наступного:

Судом першої інстанції встановлено, що 25 серпня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, який складається з анкети - заяви ОСОБА_2, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та Тарифів Банку(а.с. 8-9, а.с. 14-37).

Згідно умов цього договору Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит у сумі 10 000,00 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а Позичальник зі своєї сторони зобов'язався отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути банку основну суму кредиту, сплатити проценти за користування ним, а також виконати інші обов'язки, визначені цим договором.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник ОСОБА_2 належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконує, заборгованість за кредитним договором станом на 31 липня 2015 року складає: за кредитом - 9 513,53 грн., за процентами за користування кредитом - 9 986,84 грн., яка підлягає стягненню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів за порушення умов кредитного договору, суд першої інстанції виходив з того, що нарахована відповідачу пеня за несвоєчасне повернення кредиту за період з 14 квітня 2014 року по 31 липня 2015 рок у сумі 997,62 грн. та штраф у сумі 500,00 грн. (фіксована частина) та 1 024,90 грн. (процентна складова) відповідно до ст. 2 Закону України № 1669-VІІ від 02.09.2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» стягненню не підлягають у зв'язку із забороною з 14 квітня 2014 року на їх нарахування громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, зокрема, у м. Слов'янську Донецької області, де мешкає відповідач.

Суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст. 1054 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, саме такий договір приєднання і був укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2

Так, в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 25 серпня 2010 року відповідач ОСОБА_2 просила ПАТ КБ «ПриватБанк» видати їй платіжну карту Кредитка «Універсальна» та своїм підписом погодилася з тим, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг (а.с. 8).

Згідно розділу 2.1.1 «Кредитні карти» Умов та правил надання банківських послуг, які затверджені наказом голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, для надання послуг Банк видає Клієнту Карту, вид якої визначений в Пам'ятці клієнта (Довідка про умови кредитування) та Заяві, підписанням якої Клієнт та Банк укладають Договір про надання банківських послуг (п. 2.1.1.2.1) (а.с. 14-37).

Згідно Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна. 30 днів пільгового періоду» за договором SAMD №50ОТС003678808, ОСОБА_2 сторони погодили наступні умови: тип карти - Visa Classik, тип кредитної лінії - поновлювана, пільговий період (нарахування процентів здійснюється за ставкою 0,01% річних) - 30 днів по кожній траті, валюта картрахунку - UAH, базова процентна ставка на місяць (нарахування на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік) - 3,0%, розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) - 7,0% від заборгованості, але не менш 50 грн. та не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим; процентна ставка на суму несанкціоноваго перевищення ліміту кредитування - 4,5% (а.с. 9). Зазначені умови надання кредитки «Універсальна. 30 днів пільгового періоду» відповідач підписала 25 серпня 2010 року (а.с. 9).

Враховуючи, що умови надання кредиту у вигляді відкриття кредитної лінії були погоджені Банком з відповідачем в Анкеті-заяві від 25 серпня 2010 року та Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна. 30 днів пільгового періоду» за договором SAMD №50ОТС003678808, яка підписана ОСОБА_2 25 серпня 2010 року, посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що Банком порушені умови щодо обов'язкової письмової форми кредитного договору, є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір дійсно укладається у письмовій формі.

Відповідно до частини 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Цим вимогам закону договір про надання банківських послуг, укладений між Банком та ОСОБА_2 та який складається з анкети-зави ОСОБА_2, Довідки про умови кредитування, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та Тарифів Банку, не суперечить.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що нею не підписувалися Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи банку, які діяли станом на 25 серпня 2010 року, не є доказом відсутності договірних кредитних відносин між Банком та відповідачем, оскільки зазначені Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи банку є тими умовами, які відповідно до ст. 634 ЦК України встановлені Банком і до яких підписавши анкету-заяву та довідку про умови кредитування приєдналася ОСОБА_2 В підписаній ній довідці про умови кредитування від 25 серпня 2010 року встановлена процентна ставка за користування кредитом, розмір щомісячних платежів та термін внесення щомісячних платежів, тобто істотні умови кредитного договору, решта умов договору визначена саме формулярами - Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, є помилковим, оскільки в цій правовій позиції йдеться про застосування частини 1 ст. 259 ЦК України щодо домовленості сторін про збільшення позовної давності, встановленої законом.

У справі, рішення у якій оскаржується, позовна давність не є предметом спору між сторонами.

Доводи апеляційної скарги про те, що в цій правовій позиції Верховний Суд України визначився щодо таких же правовідносин, а саме, що відсутність підпису позичальника на Умовах, які діяли саме на момент укладення договору, є підставою не вважати такі Умови складовою частиною укладеного між сторонами договору, суперечать ст. 3607 ЦПК України.

Відповідно до ст. 3607 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

В зазначеній постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15 йдеться про неоднакове застосування саме частини першої статті 259 ЦК України, а тому правовий висновок по цій справі відповідно до ст. 3607 ЦПК України стосується виключно застосування цієї норми права і не стосується, як зазначає відповідач «таких же правовідносин».

Оспорюючи отримання кредиту, посилаючись на шахрайське використання Банком копії її паспорта, яку вона надавала при укладенні інших кредитних договорів, відповідач на пропозицію суду першої інстанції відповідно до частини 4 ст. 10 ЦПК України щодо проведення судової почеркознавчої експертизи таке клопотання не заявила, не надійшло такого клопотання і від її представника - професійного адвоката Поляцько О.Ю., яка надавала їй правову допомогу (а.с. 177-180).

Під час розгляду справи позивач в цій справі підписувала не одну заяву, клопотання, в матеріалах справи достатньо і підписів відповідача в інших документах, а тому її посилання в апеляційній скарзі на те, що вона є інвалідом 1 групи за зором, що потребує сторонньої допомоги, а тому не має можливості вивчати будь-який текст самостійно, не спростовує висновки суду про наявність укладеного кредитного договору між Банком та відповідачем. Крім того, вона визнає, що раніше укладала з Банком кредитні договори. Наявність у позивача вад зору не є доказом того, що підписи в анкеті-заяві та довідці про умови кредитування від 25 серпня 2010 року виконані не нею, що кредитна картка 25 серпня 2010 року отримана не нею. До того ж Банк додав до матеріалів справи фото відповідача з отриманою кредитною карткою (а.с. 171).

Згідно п. 2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг після отримання Банком від Клієнта необхідних документів та Заяви, Банк проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банка, і Клієнт дає право Банку в будь-який час змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Згідно п.2.1.1.2.4 Умов підписання цього Договору є прямою та безумовною згодою Клієнта стосовно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком (а.с. 14 - 37).

Згідно листа ПАТ КБ «ПриватБанк» від 14 січня 2016 року №30.1.0.0/2-20160111/1086 по кредитному договору ОСОБА_2 було видано карту НОМЕР_1 з кінцевим терміном - травень 2012 року, карта перевипущена з номером НОМЕР_2 з кінцевим терміном - березень 2016 року (а.с. 114).

Згідно виписки за картковим рахунком НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_2 за період з 25 серпня 2010 року по 15 лютого 2016 року вбачається, що 25 серпня 2010 року їй був встановлений кредитний ліміт 1 000 грн., в наступному він неодноразово збільшувався та 07 квітня 2012 року був збільшений до 10 000 грн. (а.с. 153 - 160).

З особового рахунку вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами з 25 серпня 2010 року по 13 березня 2014 року (розраховувалася кредитною картою в магазинах, знімала гроші в банкоматі, в тому числі і перевипущеною картою НОМЕР_2 з кінцевим терміном - березень 2016 року) (а.с. 153 - 160).

Згідно п. 2.1.1.5.5 Умов Клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, по перевищенню платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 2.1.1.12.4 Умов строки та порядок погашення за кредитом (кредитний ліміт) по кредитним картам з встановленим мінімальним обов'язковим платежем, а також овердрафта, який виник за такими картами, наведений в Пам'ятці клієнта (Довідці про умови кредитування), яка є невід'ємною частиною Договору та встановлюються цим пунктом. Платіж включає плату за користування Кредитом, передбачену Тарифами, та частку заборгованості за кредитом.

Згідно Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна. 30 днів пільгового періоду» за договором SAMD №50ОТС003678808, ОСОБА_2, відповідач мала щомісяця до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, сплачувати 7,0% від заборгованості, але не менш 50 грн., в тому числі 3% за користування кредитом (а.с. 9).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідача за кредитним договором від 25 серпня 2010 року станом на 31 липня 2015 року складає: заборгованість за кредитом - 9 513,53 грн., заборгованість за процентами - 9 986,84 грн., всього 19 500,37 грн. (а.с. 4-7). Згідно зазначеного розрахунку відповідач з 08 серпня 2014 року припинила погашати кредит та проценти за його користування.

Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, відповідає виписці з карткового рахунку відповідача (а.с. 153-160).

Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов в разі невиконання зобов'язань за Договором на вимогу Банку Клієнт зобов'язаний виконати зобов'язання по поверненню Кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафта), оплаті винагороди Банку.

Враховуючи, що з 07 серпня 2014 року відповідач не вносить щомісячних платежів, в тому числі не сплачує проценти за користування кредитом, Банк обґрунтовано відповідно до п. 2.1.1.5.6 Умов звернувся до суду за стягненням заборгованості в примусовому порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не з'ясував за який період виникла заборгованість, є необґрунтованими, оскільки суд зазначив, що заборгованість в сумі 19 500,37 грн. виникла станом на 31 липня 2015 року.

Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач припинила погашати кредит та проценти за його користування з 08 серпня 2014 року; станом на 07 серпня 2014 року відповідач простроченої заборгованості за кредитом не мала, поточна заборгованість за кредитом складала - 9 513,53 грн. (строк дії картки на час звернення позивача до суду - березень 2016 року, ), загальна заборгованість за процентами складала 1 091,86 грн., яка виникла з 11 травня 2014 року; станом на 31 липня 2015 року заборгованість за кредитом складала також 9 513,53 грн., з яких прострочена заборгованість 278,21 грн., починаючи з 29 серпня 2014 року, та поточна заборгованість 9 235,32 грн., загальна заборгованість за процентами - 9 986,84 грн., починаючи з 11 травня 2014 року по 31 липня 2015 року.

Відповідач в апеляційній скарзі рішення суду просить скасувати повністю, проте будь-які доводи щодо рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів в апеляційній скарзі відсутні.

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Позивачем рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів не оскаржується.

Враховуючи вищезазначене, доводи апеляційної скарги відповідача про незаконність рішення суду, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права є необгрунтованими.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. 307, ст. 308, ст. 314, ст. 315, ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: Г.Г. Новосьолова

О.В. Осипчук