25.05.2016 Єдиний унікальний номер 205/8701/15-ц
Справа №2/205/554/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Шавули В.С.

при секретарі Перцевій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 11 грудня 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.3-6).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору №SAMDN0314 від 23 травня 2005 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки.

Позивач свої зобов'язання виконав, кредит надав, але, у зв'язку із тим, що відповідач порушив умови договору за ним утворилась заборгованість.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.05.2014 року, частково зміненим рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.07.2014 року, із ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за кредитним договором №SAMDN0314 від 23 травня 2005 року в сумі 11 558,26 грн., з якої: 9 555,08 грн. - заборгованість за кредитом, 1 759,58 грн. - заборгованість по процентам за користування.

Але, станом на 31.10.2015 року заборгованість відповідача перед банком складає 953,71 грн.

Оскільки відповідач здійснювати погашення заборгованості за кредитним договором не бажає, позивач вимушений був звернутись до суду із даним позовом. Уточнивши свої позовні вимоги позивач просить суд стягнути із ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості у розмірі 953,71 грн. та судові витрати по справі.

Представник позивача, діючий на підставі довіреності - Широка І.І., в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду надав письмову заяву, в якій просить розглядати справу без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.85).

Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, про що свідчить письмова розписка в матеріалах справи (а.с.74). Про причини своєї неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи за своєю відсутністю до суду не надавав.

У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

За правилом, встановленим ст. 509 ЦПК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

При цьому, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Відповідно до ст. 1054 ЦПК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ст. 1055 ЦПК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 травня 2005 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №SAMDN0314, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитний ліміт, сума якого складає 10 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки (а.с. 20,21-26).

За умовами кредитного договору (розділ 9 договору) ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок № 4149 6053 0364 1393 та видано платіжну картку.

Кредитний ліміт за даним кредитним договором неодноразово змінювався і станом на 06.10.2009 року становить 9 100,00 грн. (а.с.19).

Позивач в січні 2014 року звертався до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2014 року (а.с.52-53), яке частково змінено рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2014 року із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто 1 759,58 грн. - відсотки за користування, 9 555,08 грн. - заборгованість за кредитом, та судові витрати в сумі 243,60 грн., а всього 11 558,26 грн. (а.с.54-55).

25 липня 2014 року позивачу видано виконавчий лист задля примусового виконання рішення суду (а.с.42), на підставі якого державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 44691740 (з.а.с.43).

Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС ДМУЮ від 09 жовтня 2015 року закінчено виконавче провадження № 44691740 з примусового виконання рішення суду щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів в сумі 11 558,26 грн. (з.а.с. 44), у зв'язку із повним виконанням.

Згідно ст. 526 ЦПК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 525 ЦПК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановленого договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦПК України, невиконання зобов'язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) є порушенням зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що посилання позивача на те, що в період із 08.07.2014 року по 06.10.2015 року по вищевказаному кредитному договору були нараховані відсотки на загальну суму 953,71 грн., які не сплачені відповідачем, але враховуючи сплату ним заборгованості в сумі 11 558,26 грн. (згідно рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2014 року), не можуть бути прийняті до уваги, так як відповідачем у повному обсязі сплачено тіло кредиту та нараховані позивачем відсотки за користування, а отже, ним виконано свої зобов'язання за кредитним договором належним чином та у повному обсязі, у зв'язку із чим зобов'язання за кредитним договором №SAMDN0314 від 23.05.2005 року вважаються припиненими.

Відповідно до ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, вважає що вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст.. 88 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір не підлягає стягненню з відповідача, так як у позові відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 509, 512, 516-517, 525, 526, 598-599, 1054-1055 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 88, 197, 209, 212, 213-215, 218, 222 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.С. Шавула