Категорія 48 Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Луценка В.В., Берегового О.Ю.,

за участі секретаря Торбасюк О.І., апелянта, відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, позивачки ОСОБА_4, її представника, ад-воката Курнаєвої О.З., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Він-ниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_2

про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішен-ня Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

23 листопада 2015 року ОСОБА_4 звернулася у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача органу опіки та піклування Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на наступні обставини. З 08 грудня 2007 року по липень 2010 року сторони у справі перебували у шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася донька ОСОБА_6. З часу розлучення ОСОБА_2 дитиною не цікавився, не опікувався нею, коштів на її утримання не давав. Донька весь час мешкає з матір'ю, батька не пам'ятає, не має до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки його не бачила жодного разу. Позивачка з 23 липня 2011 року перебуває в іншому шлюбі, у 2013 році народила сина. Чоло-вік ОСОБА_4 фактично є батьком для ОСОБА_6, піклується про неї, утримує її, дитина ставиться до нього як до рідного батька. Рішенням Вінницького місь-кого суду Вінницької області від 04 лютого 2015 року прізвище дівчинки змі-нено з ОСОБА_6 на ОСОБА_6 Байдужість щодо дитини, ухиляння відпо-відача від виконання своїх батьківських обов'язків підтверджуються матеріала-ми справи і є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до доньки ОСОБА_6, стягнення з нього аліментів на її утримання ( а. с. 2-4 ).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2016 року позов задоволений, ОСОБА_2 позбавлений батьківських прав від-носно дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 ОСОБА_6 у розмірі однієї тисячі гривень щомісячно, починаючи з 23 листопада 2015 року і до досягнення нею повноліття, 487,20 гривень у від-шкодування сплаченого судового збору; на користь держави - 487,20 гривень судового збору. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, тобто за період з 23 листопада 2015 року по 23 грудня 2015 року допущене до негайно-го виконання ( а. с. 160-165 ).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення суду скасу-вати в частині позбавлення його батьківських прав, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт вважає оскаржуване рі-шення незаконним, необгрунтованим, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи ( а. с. 170-171 ).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу сторін у справі, їхніх представників, дослідивши матеріали справи, про-аналізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність і об-ґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бу-ти законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунто-ваним є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердже-них тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції є помилковим, в оскаржуваній частині воно не відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між ОСОБА_7 і ОСОБА_2 розірваний 03 вересня 2010 року, 23 липня 2011 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8, від цього шлюбу подружжя вихо-вує сина ІНФОРМАЦІЯ_2. Донька ОСОБА_6 весь час проживає з матір'ю, відповідач проживає окремо зі своїми батьками. Рішенням Вінниць-кого міського суду Вінницької області від 10 червня 2015 року прізвище ОСОБА_6 змінене з ОСОБА_6 на ОСОБА_6 По місцю роботи в кафе-барі «Марсель» на посаді завідуючого господарством, проживання ОСОБА_2 характеризу-ється позитивно, на психіатричному обліку не перебуває, наркологічних проти-показань не виявляє. В матеріалах справи містяться копії фіскальних чеків на ім'я ОСОБА_4 ( дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ) за період 2011-2016 років. Позивачка стверджує, що перераховані позивачем або його батьками кошти во-на не отримувала, оскільки їй про них не було відомо. З довідок дошкільного навчального закладу № 23 м. Вінниці за 2013-2014 роки, фізико-математичної гімназії № 17 Вінницької міської ради за 2015 рік вбачається, що відповідач у вихованні доньки участі не брав, батьківські збори не відвідував, утриманням, навчанням дитини не цікавився. Довідкою Вінницького міського відділу внут-рішніх справ суд інформований про те, що ОСОБА_2 у 2009-2010 роках ві-сім разів порушував Правила дорожнього руху, у 2012-2015 роках тричі притя-гувався до адміністративної відповідальності за статтями 173, 185 КУпАП. Суд у рішенні відобразив зміст бесіди у травні 2015 року з ОСОБА_6 заступника на-чальника служби у справах дітей Вінницької міської ради, висновок професора, доктора психології ОСОБА_9 від 24 липня 2015 року про доцільність по-зивачці з питання зміни прізвища ОСОБА_6 звернутися в опікунську раду і суд, висновок психолога КЗ «Вінницька обласна психіатрична лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» ОСОБА_11 від 13 травня 2016 року, згідно якого у дівчинки від-чуття тривоги, страху пов'язані з появою у її житті сторонніх людей, які ствер-джують про родинні з нею стосунки. Також суд у своєму рішенні приділив окрему увагу негативним стосункам, що мали між сторонами у справі під час їхнього сімейного життя.

Ухвалюючи рішення про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав від-носно доньки ОСОБА_6, суд першої інстанції прийняв до уваги висновок органу опіки та піклування Вінницької міської ради від 15 лютого 2016 року про недо-цільність позбавлення відповідача батьківських прав, однак, керуючись норма-ми статей 141,150, 157, 164 СК України, враховуючи роз'яснення пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про уси-новлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» прийшов до вис-новку, що ОСОБА_2 ухилявся від виконання своїх обов'язків з виховання власної дитини, не цікавився її розвитком, здоров'ям, життям, потребами з 2009 року. Позов про усунення перешкод у спілкуванні з донькою він пред'я-вив лише в квітні 2015 року, після звернення в суд матері дитини про зміну прізвища дівчинки. Суд критично оцінив покази батьків відповідача, допита-них в якості свідків, про чинення позивачкою перешкод батькові у спілкуванні з дитиною, у вихованні її, визнав такі факти не доведеними. Висновок органу опіки та піклування Вінницької міської ради суд оцінив як односторонній, зроблений лише з врахуванням доказів і пояснень сторони відповідача.

Оскаржуючи рішення суду від 26 вересня 2016 року лише в частині позбав-лення його батьківських прав, ОСОБА_2 підкреслює, що такий захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, є крайнім, його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини ним не допущено, він постійно цікавився донькою, вживав заходів для її утримання. Однак, позивачка своїми діями, без-діяльністю постійно перешкоджала йому здійснювати свої обов'язки щодо утримання дитини, піклування про неї. Поштові грошові перекази позивачка не отримувала, кошти поверталися відправнику, телефонні дзвінки відхилялися, номер телефону змінювався. Позивачка різними способами уникала спілкуван-ня з відповідачем. Висновок психолога від 13 травня 2016 року жодним чином не підтверджує негативний вплив батька на доньку, коли вони тривалий час не бачилися, не спілкувалися. Страхи дитини навіяні іншими особами, які не заці-кавлені у спілкуванні дитини з батьком. Жодні негативні дії апелянта чи його некоректна поведінка, притягнення до адміністративної відповідальності не стосувалися дитини, а позитивні характеристики з місця проживання, роботи взагалі не взяті судом до уваги. ОСОБА_2 посилається на рішення Вінниць-кого міського суду Вінницької області від 10 червня 2015 року у цивільній справі № 127/27446/14-ц, яким встановлено чинення позивачкою перешкод батькові у побаченнях з дитиною, її заборону вихователям дитячого садочку підпускати до дівчинки батька, дідуся з бабусею. Питання про усунення переш-код у спілкуванні з дитиною відповідач не вирішував через органи опіки та піклування, вважаючи це крайньою мірою. Він намагався вирішити всі наявні проблеми у мирний спосіб.

Апелянт наголошує, що любить свою доньку, бажає спілкуватимся з нею, приймати участь у її вихованні.

З доводами апеляційної скарги слід погодитися, вони спростовують виснов-ки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, є обгрунтовани-ми, достатніми для задоволення апеляційної скарги.

З висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можна з огляду на наступне.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах торботи.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з пунктом другим частини першої статті 164 СК України батько мо-же бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від вико-нання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін. ), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зо-крема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, ме-дичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розви-ток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культур-них та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизна-них норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створю-ють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язка-ми.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із бать-ків або їх обох з врахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до ви-ховання дитини ( дітей ) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу орга-нам опіки та піклування ( якщо цього потребують її інтереси ), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад ( пункти 15, 16, 18 Постанови Плену-му Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику за-стосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ).

Сторони у справі мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з матір'ю. Шлюб між батьками дівчинки розірваний у вересні 2010 року. З 23 липня 2011 року ОСОБА_4 перебуває в іншому шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народила сина.

Заперечуючи проти позову матері про позбавлення його батьківських прав, ОСОБА_2 посилається на те, що від виконання своїх батьківських обов'яз-ків не ухиляється, його вини у недостатньому спілкуванні з дитиною немає, оскільки позивачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою, налашто-вує її проти нього страхами про викрадення, перешкоджає спілкуванню як з ним, так і з дідусем і бабусею зі сторони батька. Такі фактичні обставини уне-можливлюють виконання ним своїх батьківських обов'язків щодо виховання доньки.

У той же час, ухвалюючи рішення про позбавлення його батьківських прав відносно доньки, суд першої інстанції на порушення приписів статей 212 - 214 ЦПК України доводів та заперечень обох сторін належним чином не перевірив та не з'ясував, чи ухиляється відповідач від виконання своїх батьківських обов'язків, чи є це ухилення свідомим та умисним, чи є доведеним факт такого ухилення з урахуванням того, що дитина проживає разом з матір'ю у новій створеній нею сім'ї, не з'ясовано, з яких причин відповідач не може бачитися зі своєю дитиною. Також судом належним чином не вмотивовано власний вис-новок про обрання щодо відповідача саме такого крайнього заходу як позбав-лення батьківських прав.

Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов'-язків по утриманню дитини факт стягнення з ОСОБА_2 аліментів, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпе-чення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утри-мання. Навпаки, судом недостатньо і неповно дана оцінка фактам, на яких на-голошує відповідач, зокрема, беззаперечності його намагань надавати матері-альну допомогу з утримання дитини.

Висновком органу опіки та піклування Вінницької міської ради від 16 черв-ня 2015 року № 01-00-011-20317 ( а. с. 60 ) у зв'язку з розглядом судом справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з донькою, визнано доцільним визначити такий спосіб участі ОСОБА_2 у спілкуванні, вихованні дитини ОСОБА_12: третя субота мі-сяця з 12-00 до 17.00 години протягом трьох місяців у присутності матері ди-тини. Рекондовано батькам попереджати один одного про свої дії щодо дитини та узгоджувати їх з врахуванням стану здоров'я та інтересів дитини.

Висновком органу опіки та піклування Вінницької міської ради від 15 лю-того 2016 року № 01-00-011-3119 ( а. с. 70-73 ) про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо дитини ОСОБА_6 встановлено, що батько проживає окремо від доньки з 2009 року, протягом 2011-2013 років на-правляв кошти на її утримання, які мати не отримувала. 04 лютого 2015 року заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області задоволено позов ОСОБА_4 та змінено прізвище ОСОБА_6 з ОСОБА_6 на «ОСОБА_6», видано нове свідоцтво про народження дитини на прізвище ОСОБА_6 Оспо-рюючи це заочне рішення суду, ОСОБА_2 під час вирішення питання комі-сією із захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради погодився на зміну прізвища доньки саме з врахуванням її інтересів. Після ска-сування заочного судового рішення, враховуючи згоду батька дівчинки, 10 червня 2015 року суд у справі № 127/27446/14-ц ухвалив рішення про зміну прізвища ОСОБА_6 на ОСОБА_6

Питання щодо надання висновку про доцільність чи недоцільність позбав-лення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно ОСОБА_6 розглядалося на засі-даннях комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Він-ницької міської ради неодноразово. Були заслухані пояснення батьків дівчин-ки, враховані висновки робочої групи щодо співбесіди з дитиною, акти обсте-ження житлово-побутових умов батьків дівчинки, розглянуто всі надані судом і сторонами документи.

На підставі всіх досліджених фактичних обставин орган опіки та піклуван-ня при виконавчому комітеті Вінницької міської ради зробив висновок, що ОСОБА_13 з 2009 по 2011 рік фактично неналежно виконував свої батьківські обов'язки щодо доньки ОСОБА_6; протягом 2011-2013 років поштою направляв кошти на її утримання; з 2014 року вчиняв дії, направлені на встановлення по-рядку участі у вихованні дитини, звернувся із заявою про перегляд заочного рі-шення суду про зміну прізвища доньки, з позовом про усунення перешкод у спілкуванні, вихованні дитини, визначення способу участі у вихованні, спілку-ванні з дитиною.

Орган опіки та піклування також зазначив, що мати дитини ОСОБА_4 не повідомила доньці про існування біологічного батька, не сприяла спілкуван-ню батька з дитиною, тим самим чинила перешкоди у їх спілкуванні.

Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Вінницької міської ра-ди врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків; що батько дитини ОСОБА_2 бажає приймати участь у вихованні, утриманні доньки, спілкуватися з нею. Керуючись нормами статей 15, 19, 150, 164, 165, 171, 180 СК України, орган опіки та піклування при виконавчому ко-мітеті Вінницької міської ради зробив висновок про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_4 ОСОБА_6.

Цей висновок компетентного органу вбачається обгрунтованим, повним, вмотивованим, таким, що є окремою вагомою підставою для відмови у позові ОСОБА_4 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно їх-ньої спільної доньки.

Цим фактичним обставинам справи судом першої інстанції не дано належ-ної оцінки.

У відповідності з нормами статті 51 Конституції України, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципами Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, статей 11, 12, 14 Закону України «Про охорону дитинства», статей 163, 164 Сі-мейного кодексу України, згідно роз'яснень, викладених у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про прак-тику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», колегія суддів апеляцій-ного суду не знаходить достатніх, законних підстав для визнання апеляційної скарги ОСОБА_2 безпідставною, для позбавлення його батьківських прав відносно доньки ОСОБА_6.

Між інтересами дитини та заходом впливу на батьків повинна існувати справедлива рівновага. Закон визначив вичерпний перелік підстав для позбав-лення батьківських прав ( ч. 1 ст. 164 СК України ), якими можуть бути: не за-брання батьками дитини з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляння ними щодо дитини батьківського піклування; ухиляння від виконання своїх обов'яз-ків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; якщо батьки є хро-нічними алкоголіками або наркоманами; якщо вони вдаються до будь-яких ви-дів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; у випадку засудження батьків за вчинення умисного кримінального правопору-шення щодо дитини.

Колегія суддів не знайшла безумовно доведеним факт ухиляння ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до доньки ОСОБА_6; обставини, на які посилається ОСОБА_4 як на підставу заявленого в суд позову, а саме ухиляння батька від виконання своїх батьківських обов'язків з врахуванням складних стосунків між батьками дівчинки, відповідно до поло-жень статті 164 СК України не знайшли свого доведення, не є підставою для задоволення заявленої в суд позовної вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до дитини ОСОБА_4 ОСОБА_6.

Слід зауважити, що, дійсно, у ОСОБА_2 мають місце певні труднощі у спілкуванні з донькою, її вихованні, однак, здебільшого це є наслідком нега-тивних стосунків, які існують між сторонами у справі. Останні не налагоджу-ють взаємовідносини, а проблеми між ними, однозначно, негативно впливають на дівчинку, тому, насамперед, батькам слід усвідомити викладене і зробити все можливе для забезпечення здорового психічного здоров'я дитини, маючи на увазі, що з віком дитина обов'язково дійде власного усвідомлення свого від-ношення до близьких і рідних людей, які її оточуватимуть.

Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обста-вини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно з нормами статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, за-явлених у суді першої інстанції.

Відповідно з нормами статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясуван-ня судом обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

На виконання вимог статті 88 ЦПК України, враховуючи безпідставність позову ОСОБА_4 за недоведеності заявлених вимог, колегія cуддів апеля-ційного суду зобов'язана перерозподілити між сторонами понесені судові ви-трати у справі.

Керуючись нормами статей 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів апеляційного суду -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів - скасувати в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відно-шенню до ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, стяг-нення на користь ОСОБА_4 487,20 гривень у відшкодуван-ня сплаченого судового збору. В цій частині позову ОСОБА_14 - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголо-шення, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про-тягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом: