Провадження № 22-ц/779/1274/2016
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Василишин Л.В., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2, про звільнення майна з-під арешту за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Івано-Франківського міського суду від 25 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся в суд з позовом до Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Пиндус Р-Б.Б., про звільнення майна з-під арешту.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 25 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. При вирішенні справи суд не врахував вимог ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» та положення Інструкції «Про проведення виконавчих дій», згідно яких передбачено випадки звернення стягнення на заставне майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. Зокрема, стягнення може бути звернуто у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів, коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Договір застави укладено 29.08.2006 року і саме з цього часу в банку виникло право застави. Тоді як постанова про накладення арешту винесена пізніше. Крім того, на даний час заборгованість відповідача перед товариством значно перевищує вартість предмету застави. Відтак, у державної виконавчої служби не було підстав для звернення стягнення на заставне майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями, а відповідно відсутні підстави для накладення арешту на спірне майно.

Поза увагою суду залишилася і та обставина, що згідно положення Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» як обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Посилаючись на зазначені обставини просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

Представник третьої особи ОСОБА_2. доводи скарги не визнав посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Представник Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився будучи належним чином повідомленим, що не перешкоджає розглядові справи в його відсутності.

Постановляючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту відкриття виконавчого провадження та накладення ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції арешту на належну ОСОБА_2. квартиру, що є предметом іпотеки, а відповідно предметом обтяження, та знаходиться за адресою: вул. О.Довженка,7/35 в м. Івано-Франківську. Крім того, виконання рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 березня 2014 року в частині звернення стягнення на спірну квартиру відстрочено до втрати чинності Закону України «Про мораторій та стягнення громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». А відтак, є всі підстави для відмови в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

За вимогами ч. 1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як правильно встановлено судом та підтверджується матеріалами справи рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 березня 2014 року скасовано рішення Івано-Франківського міського суду від 21.11.2013 року в цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2. про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №IFU0GA00000255 від 29.08.2006 року, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та Пиндусом Р.-Б.Б., в розмірі станом на 25.08.2011 року 39 689,84 долари США, що еквівалентно 316 328,02 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 49,40 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить на праві власності ОСОБА_2. Застосовано процедуру продажу предмета іпотеки, визначену ст. 38 Закону України «Про іпотеку», шляхом укладення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від свого імені договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, встановивши початкову ціну продажу предмета іпотеки для його подальшої реалізації не нижче 216 645,00 грн. Також виселено ОСОБА_2 з цієї квартири. В задоволенні вимоги про зняття ОСОБА_2. з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС м. Івано-Франківська за адресою: АДРЕСА_2 відмовлено (а.с.59-69).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги банк посилався на те, що описане та арештоване майно є заставним майном, та що він має пріоритетне право звернення стягнення на нього. Однак, накладення арешту позбавляє можливості реалізувати це іпотечне майно.

Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При цьому як передбачено ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, позивачем не доведено факту відкриття виконавчого провадження та накладення ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції арешту на належну ОСОБА_2. квартиру АДРЕСА_1, що є предметом іпотеки, а відповідно предметом обтяження.

Не підтверджують вказаної обставини і витяги про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Крім того, з'ясовано, що ухвалою Івано-Франківського міського суду від 13 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2016 року, відстрочено виконання рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 березня 2014 року в частині звернення стягнення на квартиру до втрати чинності Закону України «Про мораторій на стягнення громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (а.с.56-58).

Враховуючи, що обставини наведені ПАТ «ПРИВАТБАНК» не обґрунтовують необхідності захисту його права - порушеного, невизнаного чи оспореного суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» відхилити, а рішення Івано-Франківського міського суду від 25 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: Л.В. Василишин

О.В. Пнівчук