Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №333/5821/15
Провадження №22ц/778/325/16 Головуючий у 1 інстанції: Дмитрієва М.М.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді: Каракуші К.В.,

суддів: Гончар М.С.,

ОСОБА_2

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Оранта-Січ» про стягнення збитків, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_4 Позов обґрунтував тим, що внаслідок ДТП, яке сталось 22.04.2015 року з вини відповідача ОСОБА_4 було пошкоджено належний йому автомобіль ЗАЗ 110217, реєстраційний номер НОМЕР_1. Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2015 року ОСОБА_4 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. З боку ПАТ «СК «Оранта Січ» йому було виплачено страхове відшкодування у розмірі 3271,03 грн. Відповідачем було виплачено 1000грн. франшизи.

Посилаючись на те, що ним понесені витрати на відновлювальний ремонт належному йому автомобіля 5404,00грн., що перевищує на 1132 грн. 97 коп. суму страхової виплати та суму сплаченої франшизи, просив суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь 1132 грн. 97 коп. та понесені ним судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2015 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог та стягнення судових витрат.

Неявка представника третьої особи ПАТ «СК»Оранта-Січ», який належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, у відповідності до приписів ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення позивача та відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика, як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобовязання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обовязку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Вказаний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року (справа №6-2808цс15).

Встановлено, що 22 квітня 2015 року ОСОБА_4В, керуючи автомобілем НОМЕР_2., при русі заднім ходом не впевнився в безпеці, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем ЗАЗ 110217, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3 Внаслідок вказаного ДТП автомобіль ЗАЗ 110217, що належить ОСОБА_3 було пошкоджено, а саме: праві двері, молдінг (накладка) правих дверей, покажчик поворотів бічний правий. Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.05.2015 року ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с.9а-11).

Цивільна відповідальність ОСОБА_4 застрахована у ПАТ«СК «Оранта Січ» на підставі полісу №АЕ/2922902, умовами якого встановлено ліміт відповідальності у розмірі 50 000грн та франшиза - 1000грн.

14 травня 2015 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 1000грн у якості сплати франшизи (а.с.28).

Відповідно до висновку оцінки спеціаліста ПАТ «СК «Оранта Січ» № 14 від 04 червня 2015 року проведеного за заявою ОСОБА_3, вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок вказаного ДТП автомобіля становила 4271,03грн (а.с.73-74).

17 липня 2015 року позивачем здійснено відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля.

29 липня 2015 року позивачем отримано страхове відшкодування від ПАТ «СК «Оранта Січ» на підставі вищенаведеної оцінки у розмірі 3271,03грн (а.с.14).

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення різниці між розміром отриманого позивачем страхового відшкодування, франшизи та фактичними витратами на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля, суд першої інстанції виходив із недоведеності перевищення розміру фактичних витрат на відновлювальний ремонт.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів з наступних підстав.

У відповідності до приписів ст.1194 ЦК України та правової позиції Верховного суду викладеної у справі №6-2808цс15 від 20 січня 2016 року право позивача на отримання різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням є абсолютним.

Виходячи з вимог ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України обов'язок доведення фактичного розміру шкоди покладається на позивача. Отже, якщо позивач пред'являє вимогу про те що розмір фактичної шкоди перевищує розмір отриманого страхового відшкодування і франшизи, він має належним чином довести розмір фактичної шкоди, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57 - 60 ЦПК України.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Аналізуючи докази, які надані позивачем на підтвердження фактичних витрат на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля, а саме: акт виконаних робіт від 17.07.2015 року, квитанцію про сплату грошових коштів від 19.08.2015 року, рахунок фактура №1707 від 17.07.2015 року, договір купівлі-продажу дверцят від 28.05.2015 року, розписку про отримання ОСОБА_5 грошових коштів від 28.05.2015 року, колегія суддів вважає, що вони повністю не доводять розміру збитків, які заявлені позивачем у розмірі 5404грн.

Оцінюючи, акт виконаних робіт ПП «ОСОБА_6Ю.» від 17 липня 2015 року наданий позивачем на підтвердження розміру витрачених ним грошових коштів у розмірі 4664грн на ремонтні роботи, колегія суддів вважає що цей доказ є таким, що не відповідає вищенаведеним приписам процесуального закону, оскільки матеріали справи не містять даних про те, що вказана фізична особа підприємець зареєстрована у Державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців та має дозволений вид діяльності у вигляді ремонту автотранспортних засобів.

Таким чином, правомірним є висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано суду належних доказів того, що позивачу була спричинена шкода, яка перевищує 4271,03грн, тобто той розмір, який позивач отримав у якості страхового відшкодування та франшизи.

Посилання апеляційної скарги про те, що допущене судом формулювання «залишення позову без задоволення» не відповідає п.4 ч.1 ст.215 ЦПК України та п.5 ч.1 ст.214 ЦПК України не є підставою для зміни чи скасування судового рішення, оскільки у відповідності до приписів ч.3 ст.309 ЦПК України таке формулювання відмови у задоволенні позову не призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, яке призвело чи могло призвести до неправильного вирішення справи, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: