Провадження № 2/641/2874/2016 Справа № 641/8411/16-ц
01 грудня 2016 року Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого- судді- Григорєва Б.П.
при секретарі - Вакуленко Л.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Відділ реєстрації місця проживання у Комінтернівському районі м. Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -
Позивач звернувся до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі він зареєстрував відповідачей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки перебував з відповідачкою ОСОБА_3 у шлюбі. Подружнє життя між ними не склалося та рішенням суду їх шлюб було розірвано. Відповідачі фактично проживають за новою адресою, але залишилися зареєстрованими в його квартирі. Самостійно своє місце реєстрації відповідачі не змінили. Відповідачі не є більше членами його сім*ї та не проживають за спірною адресою вже понад рік, комунальні послуги не сплачують. В зв*язку з чим він був вимушений звернутись до суду з відповідним позовом.
Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним у позові, просив позов задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з"явились, про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили.
Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного.
Відповідно до свідоцтва про право власності видавного Комінтернівською районною в м. Харкові радою 20.05.2008 року номер № 132-25 зазначено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1. Право власності позивача зареєстровано в КП «ХМ БТІ» 11.07.2008 року, витяг № 19502078.
Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.11.2015 року шюлб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано. Рішення набрало законної сили 29.12.2015 року.
Згідно довідки дільниці № 21 КП «Жилкомсервіс» зазначено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3
Згідно відповіді старшого дільничого офіцеру Слобідського відділу ГУ НП в Харківській області старшого лейтенанта поліції Каун С.С. зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований та фактично проживає ОСОБА_2. ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 за вищевказаною адресою зареєстрована, однак з травня 2015 року не проживає. ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 з квітня 2015 року знаходиться в місцях позбавлення волі.
Позивачем надані суду оригінали квитанцій про сплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1, згідно яких вбачається, що плату за комунальні послуги здійснює ОСОБА_2.
Також позивачем надано оригінал заяви від 22.02.2016 року до Комінтернівського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області в якій він просить прийняти паспорт ОСОБА_3 в зв*язку з тим, що вона в спірній квартирі не проживає з травня 2015 року та за паспортом не з*являється. Заява прийнята головним спеціалістом ОСОБА_6
Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 протягом тривалого часу в квартирі АДРЕСА_1 не проживають, оплату за комунальні послуги не здійснюють, майна, що належить відповідачам в квартирі немає. Окрім того відповідачі не приймають жодних засобів щодо збереження за ними права користування житловою площею в спірній квартирі.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення Перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном.
Згідно з постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 № 5 " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав "Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК)- Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.
Таким чином, враховуючи ті обставини, що відповідачі не є членами сім*ї власника, в спірному жилому приміщенні відсутні понад рік, оплату за житло не здійснюють суд вважає, що є підстави для визнання їх такими, що втратили право користування спірною жилою площею.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно зі ст. 11 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.
При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги про визнання ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням заявлені обґрунтовано, знайшли підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню.
Стосовно зобов*язання компетентного органу примусово зняти відповідачей з реєстраційного обліку у спірній квартирі, ця вимога задоволенню не підлягає, оскільки визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням виключає необхідність зобов*язання зняття відповідачей з реєстраційного обліку.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 321, 386, 391 ЦК України, суд-
Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10- денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги або в порядку ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Б. П. Григор'єв