РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року смт. Зарічне Справа № 561/992/15-ц

Зарічненський районний суд Рівненської області

в складі судді Снітчук Р.М.

секретар Расевич Г.І.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Зарічне цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжяАДРЕСА_1, що по вул. Партизанська,16 в смт. Зарічне Рівненської області, вартістю 382041 грн. 06 коп., автомобіля марки «VОLKSWAGEN», моделі JETTA, 1987 року випуску, реєстраційний номер 2061ЗКЕ, вартістю 52420 грн., мопеда марки «VIPER», реєстраційний номер ВК 6121АА, 2008 року випуску, вартістю 26210 грн.

В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що з 22.05.2000 року до 16.10.2013 року перебувала у шлюбі з відповідачем, мають неповнолітню дочку ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1. У період шлюбу, 17 жовтня 2003 року ними було придбано трьохкімнатну квартиру № 8, що по вул. Партизанська,16 в смт. Зарічне Рівненської області, яка є об`єктом їх спільної сумісної власності. Право власності на зазначене нерухоме майно зареєстровано за відповідачем. Сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу зазначеної квартири.

З урахуванням уточнених позовних вимог просила збільшити її частку у спірній квартирі до 3/4 частин, залишивши за відповідачем її 1/4 частину, оскільки, на її утриманні перебуває неповнолітня дитина, відповідач більше десяти років не дбав про матеріальне становище сімї, не забезпечував матеріально, не сплачував комунальні платежі, зловживав спиртними напоями.

Покликаючись на ст. 365 ЦК України, позивач просила припинити право відповідача на частку у спірній квартирі, оскільки її поділ згідно до висновку експерта є технічно неможливим, спільне володіння і користування майном також неможливе у звязку з тим, що між сторонами склалися неприязні відносини та таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, який може проживати у будинку своєї матері, яка мешкає одна у будинку. При цьому на депозитний рахунок суду позивачем внесено кошти в сумі 95510 грн. 26 коп., що відповідає вартості 1/4 частки відповідача у спірній квартирі.

Просила визнати за нею право власності на спірну квартиру, стягнути зазначену грошову компенсацію на користь відповідача.

Також просила залишити у власності відповідача автомобіль марки «VОLKSWAGEN», моделі JETTA, 1984 року випуску, реєстраційний номер 2061ЗКЕ та мопед марки «VIPER», реєстраційний номер ВК 6121АА, 2008 року випуску, стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію 1/2 частини від вартості вказаних транспортних засобів, що становить відповідно 26210 грн. та 13105 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримали, покликаючись на обставини, викладені у заяві про уточнення позовних вимог від 09.03.2016 року. Крім того, позивач пояснила, що спільне проживання з відповідачем є неможливим, оскільки він зловживає спиртним, між ними склалися неприязні відносини, його поведінка негативно впливає на психоемоційний стан їх неповнолітньої дитини та іншого житла вона не має. ЇЇ частка у спільному майні має бути збільшена так як з нею залишилася проживати їх неповнолітня дитина. Відповідач, на її думку, може проживати разом із своєю матірю, в її будинку.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнав. При цьому пояснив, що спиртними напоями не зловживає, частково несе витрати з утримання спірної квартири, сплачує послуги за електропостачання, неприязних відносин до позивача та дочки не має, з ними не конфліктує, щомісячно сплачує аліменти на утримання дитини. Інше житло у нього відсутнє та кошти, внесені позивачем на депозит суду, як компенсація 1/4 частки у квартирі не компенсують його частку у праві спільної сумісної власності, придбати за них житло є неможливим. Крім того, пояснив, що зазначений позивачем автомобіль у його власності не перебуває, визначена позивачем вартість мопеду не відповідає його дійсній вартості, є завищеною.

Представник відповідача ОСОБА_4 просила у задоволенні позову відмовити, оскільки підстави для відступлення від засад рівності часток та збільшення частки позивача у спірній квартирі відсутні, позивачем не доведено наявність обставин, що мають істотне значення для цього та того, що розмір аліментів, який вона одержує на утримання неповнолітньої дитини, недостатній для її фізичного, духовного розвитку чи лікування. Вказувала також, що припинення права відповідача на частку у спільній квартирі завдасть істотної шкоди його інтересам, зокрема, його буде позбавлено житла при тому, що іншого приміщення, придатного для проживання він не має.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає заявлені вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що у період з 22 травня 2000 року по 26 жовтня 2013 року сторони перебували у шлюбі, мають неповнолітню дочку ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю УРСР 1969 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Аналогічне положення містить ст. 60 Сімейного кодексу України.

Також встановлено, що за час шлюбу сторони придбали трьохкімнатну квартиру № 8, яка знаходиться по вул. Пратизанська,16 в смт. Зарічне Рівненської області, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 17 жовтня 2003 року, посвідченим приватним нотаріусом Зарічненського районного нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_8 17.10.2003 року, зареєстрованим в реєстрі за № 1840.

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» від 27.10.2003 року вбачається, що право власності на вказану квартиру зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3

Крім того, за час перебування у шлюбі сторонами набуто мопед марки «VIPER», реєстраційний номер ВК 6121АА, 2008 року випуску, що підтверджується тимчасовим реєстраційним талоном ДАП № 926082 від 21.06.2011 року, виданим на імя відповідача ОСОБА_3, однак, доказів вартості зазначеного транспортного засобу сторонами не надано та згоди щодо його вартості між ними у ході судового розгляду не досягнуто.

Покликання позивача на те, що сторонами за цей час було набуто у власність автомобіль марки «VОLKSWAGEN», моделі JETTA, 1987 року випуску, реєстраційний номер 2061ЗКЕ, вартістю 52420 грн. є безпідставним, оскільки жодних доказів у підтвердження цього суду не надано.

Відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами,які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини,які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пунктом 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди- виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що спірна квартира та мопед марки «VIPER», реєстраційний номер ВК 6121АА, 2008 року випуску є об`єктом спільної сумісної власності сторін, як колишнього подружжя. Однак, суд не вбачає можливості вирішити питання поділу мопеду марки «VIPER», оскільки подружжя не досягло згоди щодо його вартості та призначити відповідну експертизу для визначення цього сторони не клопотали.

Також встановлено, що сторони не дійшли згоди щодо поділу належної їм квартири.

Згідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 372 ЦК України та ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом, аналогічні положення містила ст. 28 КЗпШС УРСР,1969 року.

Згідно до ч. 2 ст. 70 Сімейного кодексу України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї.

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року при вирішенні спору про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу.

Підстав відступити від засад рівності часток подружжя суд не вбачає, оскільки позивачем не доведено наявності обставин, що мають істотне значення для цього.

Показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, дані у судовому засіданні про те, що відповідач тривалий час зловживає спиртними напоями, витрачав кошти на придбання спиртного, не приймав участі у витратах на утримання спірної квартири та створює неможливі умови для спільного проживання суд оцінює критично, оскільки вони фактично спростовуються іншими доказами, дослідженими судом.

Зокрема, з трудової книжки відповідача вбачається, що у період шлюбу він був офіційно працевлаштований, у 2004 році отримував допомогу по безробіттю, одноразову допомогу для організації підприємницької діяльності, з 03.03.2006 року продовжив працювати. За місцем роботи відповідач характеризується позитивно. З сертифіката про проходження профілактичного наркологічного огляду від 04.01.2016 року вбачається, що наркологічні протипоказання до виконання ним функціональних обовязків відсутні.

Судом також встановлено, що на підставі рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 23 вересня 2013 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

З довідки ПАТ «Рівнеобленерго» № 2219/197 від 11.02.2016 року вбачається, що із заробітку відповідача щомісячно відраховуються аліменти на користь позивача на утримання неповнолітн ьої дочки.

Суд вважає, що підстави для збільшення частки позивача у спільному майні до 3/4 частини відсутні, оскільки позивачем не доведено, що розмір аліментів, який вона одержує на утримання неповнолітньої дитини недостатній для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно до ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до висновку судової інженерно-технічної експертизи № 9 від 07.12.2015 року поділ спірної квартири в рівних частках, по 1/2 частині кожному із співвласників, а також в частках 1/3 та 1/3 технічно не можливий.

Ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно до ч. 4, ч. 5 ст. 71 Сімейного кодексу України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

З наданої позивачем квитанції Зарічненського відділення Рівненської філії Приватбанк вбачається, що нею 09.03.2016 року на депозитний рахунок суду внесено 95510 грн. 26 коп., що відповідає вартості 1/4 частини спірної квартири.

У правових позиціях, викладених Верховним Судом України у справах № 6-37цс13 від 15 травня 2013 року та № 6-68цс14 від 2 липня 2014 року, зазначено, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Згідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить заначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

З будинкової книги та пояснень сторін вбачається, що вони та їх неповнолітня дитина зареєстровані та постійно проживають у спірній квартирі, іншого житла не мають. Доказів протилежного суду не надано.

Таким чином, позивачем не доведена обставина, яка має визначальне значення при припиненні права власності відповідача на його частку у спірному майні, зокрема те, що таке припинення не завдасть істотної шкоди його правам та інтересам.

У п. 36, 37, 38 Рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2010 року, яке набуло статусу остаточного 21.03.2011 року, у справі «ОСОБА_9 проти України» зазначено, що умови щодо компенсації власнику його права на частку у квартирі є суттєвими для оцінки того, чи дотримав такий захід справедливий баланс відповідно до ст. 1 Першого протоколу. Втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами ст. 1 Першого протоколу, коли воно законне і не свавільне.

Враховуючи наведене вище, інтереси кожного із сторін, засади справедливості, добросовісності та розумності суд вважає за вірне у задоволенні позовних вимог про припинення частки відповідача у спірній квартирі відмовити, оскільки, позивачем не доведено підстав для збільшення її частки у спірному майні саме до 3/4 частин, та того, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам іншого співвласника, відповідача у справі та таке втручання у його права є виправданим і необхідним для захисту її прав та інтересів.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст. 321, 365, ч. 1 ч. 3 ст. 372 ЦК України, ст. 22, 28 КЗпШС УРСР 1969р., ст. 60-63, 69, 70, 71 Сімейного Кодексу України, п. 36, 37, 38 Рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2010 року у справі «ОСОБА_9 проти України», п. 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, шляхом припинення права на частку у спільному майні - відмовити.

Повернути позивачу ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 95510 грн. 26 коп., які внесені нею за компенсацію частки відповідача у спірному майні на рахунок Державної казначейської служби України № 0559 згідно квитанції Зарічненського відділення Рівненської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» № 0.0.516718322 від 09.03.2016 року.

Стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Зарічненський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Р. М. Снітчук