Справа № 132/1203/15-ц Провадження № 22-ц/772/1963/2016Головуючий в суді першої інстанції Попик Ю. П.
Категорія 30 Доповідач Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Марчук В.С.

Суддів: В.В. Жданкіна, О.В. Ковальчука

При секретарі: Агеєвій Г.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення виплати доходу, втраченого внаслідок втрати працездатності та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення розміру компенсації доходу, втраченого внаслідок втрати працездатності за апеляційною скаргою представника відповідача-позивача ОСОБА_3 за довіреністю - ОСОБА_4, на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 21 квітня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про припинення виплати доходу, втраченого внаслідок втрати працездатності, тобто - про припинення грошової виплати у відшкодування шкоди, завданої каліцтвом. Вимоги мотивовані тим, що вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 22 листопада 2012 року ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, потерпілим за яким є відповідач ОСОБА_3

Згідно з вказаним вироком суду ОСОБА_2, 21.08.2012 року на автодорозі сполученням Вінниця-Шпиків, в смт. Тиврів, керуючи автомобілем ВАЗ-2102, д.н.з. НОМЕР_1, в порушення п.п.10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України зіткнувся з моторолером, в результаті чого пасажир моторолера ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

14 січня 2013 року висновком МСЕК ОСОБА_3 було надано ІІ групу інвалідності загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату, терміном на один рік з черговим переоглядом 31.12.2014 року.

Висновком судово-медичної експертної комісії від 17.03.2013 року № 32-к Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи, у ОСОБА_3 встановлено 45% стійкої втрати загальної працездатності та 60% професійної працездатність, як механізатора, і він підлягав наступному обстеженню судово-медичною експертною комісією через 1 (один) рік, 17 березня 2015 року.

Рішенням Калинівського районного суду від 10.07.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 07.11.2014 року, присуджено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у відшкодування доходу, втраченого внаслідок стійкої втрати працездатності у розмірі 35% щомісячно від мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2014 року, починаючи з моменту набрання чинності рішення суду до відновлення втраченої працездатності.

В зв'язку з тим, що рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 10.07.2014 року не встановлено до якого часу з позивача ОСОБА_2 буде стягуватись відшкодування доходу, втраченого внаслідок зменшення професійної працездатності, сторони дійшли згоди, що відповідач ОСОБА_3 повідомить позивача ОСОБА_2 про результати чергового перегляду інвалідності та результати обстеження судово-медичною експертною комісією, яка мала відбутись 17 березня 2015 року. Проте відповідач ОСОБА_3 ніяким чином не повідомив позивача ОСОБА_2 про групу інвалідності та результати подальшого обстеження. До того ж, під час останньої зустрічі з ОСОБА_3, на думку ОСОБА_2, він виглядав абсолютно здоровим.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_2 є пенсіонером та має незадовільний стан здоров'я, він звернувся до суду з даним позовом і просить припинити стягнення з нього на користь ОСОБА_3, присуджені рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 10.07.2014 року.

19.05.2015 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_2 із зустрічним позовом про збільшення розміру компенсації доходу, втраченого внаслідок втрати працездатності.

Зустрічний позов мотивований тим, що стан здоров'я ОСОБА_3 на час розгляду справи ще повністю не відновився, і надалі йому необхідне посилене харчування, санаторно-курортне лікування, придбання ліків. Таким чином, ОСОБА_3 для покриття витрат на відновлення його здоров'я до попереднього стану, тобто до стану, який був до ушкодження здоров'я, недостатньо коштів, які стягуються із позивача ОСОБА_2 на його користь у розмірі 35% від мінімальної заробітної плати, відповідно до рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 10.07.2014 року. Тому ОСОБА_3 вважає за необхідне стягувати з ОСОБА_2 кошти на компенсацію доходу втраченого ним внаслідок стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 60% від мінімальної заробітної плати, а не 35%, як було погоджено сторонами, відповідно до рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 10.07.2014 року, про що і просив суд у зустрічному позові.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 21.04.2016 року взадоволенні первинного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 - відмовлено за безпідставністю, оскільки відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 22.06.2015 року стійка втрата загальної працездатності ОСОБА_5 становить 25%, а професійна втрата його працездатності, як механізатора - 45%.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 задоволено частково. Вирішено стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 у відшкодування доходу, втраченого внаслідок загальної втрати працездатності у розмірі 25 % щомісячно від мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016 року, починаючи з моменту набрання чинності рішення суду до наступного обстеження судово-експертною комісією 22.06.2018 року.

Представник ОСОБА_3 за довіреністю - ОСОБА_4 оскаржив дане рішення суду в апеляційному порядку, вважає що воно ухвалене за невідповідності висновків суду обставинам справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Просить змінити рішення суду та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у відшкодування доходу, втраченого внаслідок втрати професійної працездатності щомісячно у розмірі 40% від мінімальної заробітної плати, починаючи з моменту набрання чинності рішення суду до наступного обстеження судово-експертною комісією 22.06.2018 року.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні оскаржуваного рішення суду, вказані правові вимоги не дотримані в повному обсязі.

Як видно з апеляційної скарги, оскаржується рішення суду лише в частині зустрічного позову, зокрема, в частині втрати ОСОБА_3 виду працездатності, з якого слід визначати шкоду, завдану каліцтвом та в частині розміру відсотків від мінімальної заробітної плати.

Тому, колегією суддів перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду щодо зустрічного позову.

Задовольняючи частково зустрічний позов ОСОБА_3, суд виходив з наступного.

Вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 22 листопада 2012 року ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, потерпілим за яким є відповідач-позивач ОСОБА_3 (а/с74).

Згідно з вказаним вироком суду ОСОБА_2, 21.08.2012 року на автодорозі сполученням Вінниця-Шпиків, в смт. Тиврів, керуючи автомобілем ВАЗ-2102, д.н.з. НОМЕР_1, в порушення п.п.10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України зіткнувся з моторолером, в результаті чого пасажир моторолера ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

14 січня 2013 року висновком МСЕК ОСОБА_3 було визначено ІІ групу інвалідності загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату, терміном на один рік з черговим переоглядом у грудні 2014 року (а/с14).

Висновком судово-медичної експертної комісії від 17.03.2013 року № 32-к Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи, у ОСОБА_3 встановлено 45% стійкої втрати загальної працездатності та 60% професійної працездатність, як механізатора, і він підлягав наступному обстеженню судово-медичною експертною комісією через 1 (один) рік, 17 березня 2015 року (а/с5 - 13).

Рішенням Калинівського районного суду від 10.07.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 07.11.2014 року, присуджено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у відшкодування доходу, втраченого внаслідок стійкої втрати працездатності у розмірі 35% щомісячно від мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2014 року, починаючи з моменту набрання чинності рішення суду до відновлення втраченої працездатності. У цьому рішенні вказано про висновок суду, щодо права ОСОБА_3 на відшкодування шкоди, яка полягає у втраті ним доходу внаслідок втрати професійної працездатності у зв`язку з каліцтвом. Проте, суд врахував домовленість ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення не 60% мінімальної заробітної плати, відповідно до ст. 1195 ЦК України та висновку судово-медичної експертної комісії від 17.03.2013 року № 32-к Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи, а 35% (а/с 15).

Далі, суд, при ухваленні оскаржуваного рішення, виходив з того, що ОСОБА_3 від 15.12.2014 року уже має третю групу інвалідності, а не другу (а/с 39); що він за професією тракториста-машиніста до каліцтва не працював, тому потрібно брати до уваги втрату загальної працездатності при вирішенні позову. А так, як відповідно до висновку експертів №162-к при проведенні судово-медичної експертизи від 22.06.2015 року, на час проведення експертизи стійка втрата загальної працездатності ОСОБА_3 становить 25% то, виходячи з цього, присуджено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у відшкодування шкоди, завданої каліцтвом саме 25% щомісячно від мінімальної заробітної плати.

Колегія суддів, вважає такий висновок суду неправильним; таким, що суперечить, як вимогам закону так і матеріалам справи, з огляду на наступне.

Задовольняючи зустрічний позов частково, а саме, стягнувши 25% мінімальної заробітної плати, виходячи з втрати загальної працездатності, замість уже стягнутих попереднім рішенням суду від 10.07.2014 року 35% мінімальної заробітної плати з урахуванням втрати професійної працездатності, тим самим, суд вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_3, оскільки він просив збільшити стягнення, а не зменшити. Так задовольняти частково позовні вимоги ОСОБА_3 суд не мав права, виходячи з обставин, що рішенням Калинівського районного суду від 10.07.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 07.11.2014 року, уже присуджено у відшкодування втраченого ОСОБА_3 доходу 35% щомісячно від мінімальної заробітної плати.

Крім того, присуджено саме, виходячи з втрати професійної працездатності і, відповідно до норм ст. 61 ч.3 ЦПК України, ці обставини звільнені від доказування.

Те, що розмір відшкодування шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, встановлюється виходячи зі ступеня втрати професійної працездатності, вказано і у п.12 Постанови Пленуму верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди».

Таким чином, оскільки відповідно до висновку експертів №162-к при проведенні судово-медичної експертизи від 22.06.2015 року, на час проведення експертизи професійна працездатність ОСОБА_3 втрачена на 40% ( а/с53), то рішення суду в частині часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 слід змінити та вказати про необхідність стягувати 40% мінімальної заробітної плати. В решті рішення залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача-позивача ОСОБА_3 за довіреністю - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 21 квітня 2016 року в частині часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 змінити та стягувати 40% мінімальної заробітної плати.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та з цього ж моменту протягом 20 днів може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді/підписи/

З оригіналом вірно

суддя: В.С. Марчук