Справа № 296/1714/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

судді - Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

представника позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомира цивільну справу за позовом

ОСОБА_3 до Національної телекомпанію України в особі філії НТКУ "Житомирська регіональна дирекція", ОСОБА_2 про захист гідності та честі, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення немайнової (моральної) шкоди ,-

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Національної телекомпанію України в особі філії НТКУ "Житомирська регіональна дирекція", ОСОБА_2 про захист гідності та честі, ділової репутації, спростування недостовірної інформації оприлюдненої у виступі в ході телепрограми «Громадська рада», яка транслювалась Житомирською регіональною дирекцією (філією) НТКУ 14 січня 2016 року о 21:30 год. (з повтором 16 січня 2016 року) та стягнення з ОСОБА_2 немайнової (моральної) шкоди в розмірі 10000 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 16.01.2016 року позивач, переглядаючи телепередачі, подивися повтор програми від 14.01.2016 року Житомирської регіональної дирекції (філії) НТКУ «Громадська рада» із телеведучою ОСОБА_4, учасником якої була ОСОБА_2 - голова комісії з питань протидії корупції, люстрації, правової політики, боротьби із злочинністю громадської ради при Житомирській облдержадміністрації. Під час телепрограми «Громадська рада» були оприлюднені та поширені серед глядацької аудиторії області відомості про позивача, як головного лікаря Обласного медичного центру здоровя та спортивної медицини Житомирської обласної ради, які є недостовірними і паплюжать гідність та честь позивача, принижують його ділову репутацію та завдають істотної немайнової (моральної) шкоди.

Озвучені ОСОБА_2 відомості про позивача, з акцентуванням уваги телеглядачів області на тому факті, що такі дії є злочином, призвели до стресового стану. 17.01.2016 року позивач відчув суттєве погіршення самопочуття, а тому 18.01.2016 року звернувся за медичною допомогою до лікаря-терапевта. Після медичних оглядів та обстеження позивачу було діагностовано гострий перебіг гіпертонічного кризу та госпіталізовано на денний стаціонар з 18.01.2016р. по 02.02.2016р.

В наслідок порушення відповідачем конституційних гарантій та прав позивача, було завдано моральної (немайнової) шкоди, яка полягає в істотності вимушених змін у життєвих стосунках; моральних переживаннях у зв'язку з приниженням честі та гідності, заплямуванням ділової репутації; погіршенні фізичного і психологічного самопочуття; настанні інших негативних наслідків. Завдана моральна шкода оцінена позивачем в 10 тисяч гривень, яка ним визначена виходячи з обсягів морально-психологічних та фізичних страждань, обсягу поширеної недостовірної інформації про фактичну розтрату позивачем 38 мільйонів гривень бюджетних коштів та притягнення позивача до кримінальної відповідальності за наслідками ревізії діяльності Обласного медичного центру здоровя та спортивної медицини Житомирської обласної ради в 2010 році.

В додаткових письмових поясненнях позивач вказав, що своєю сумлінною працею довгий час (десятки років) заробляв свою репутацію лікаря, заслуговував позитивну соціальну оцінку в очах оточуючих, як своїх особистих пацієнтів, так і всіх пацієнтів очолюваної ним установи (поліклініки). Заслуговував щоденною працею визнання ділових і професійних якостей, чим в подальшому заслужив довіру оточуючих та був призначений на посаду головного лікаря, а також отримав звання Заслуженого лікаря України. Однак, відповідачі оприлюднивши недостовірну інформацію - підірвали авторитет позивача як лікаря і як керівника. Вважає, що інформація була поширена не випадково, з чітким усвідомленням наслідків, які будуть спричиненні таким розповсюдженням (а.с. 189, 190).

01.02.2016 року ОСОБА_3 звернувся із письмовою заявою до Житомирської регіональної дирекції (філії) НТКУ (Житомирської обласної телерадіокомпанії) із проханням видати офіційну копію телепередачі «Громадська рада» від 14.01.2016 року та із вимогою не розмагнічувати магнітну плівку із записом телепередачі у звязку із порушенням телепрограмою особистих немайнових прав позивача. Прохання ОСОБА_3 було задоволено і видано офіційну копію телепередачі «Громадська рада» від 14.01.2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях. Також вказала, що перегляд телепередачі «Громадська рада» від 14.01.2016 року спричинив позивачу страждання, переживання та в нього стався гіпертонічний криз. Позивач є лікарем та поважною людиною, а інформація була поширена усвідомлено та недобросовісно на Житомирську область. Представник позивача пояснила, що робота Центру сертифікована, фінансується з бюджету області, а ОСОБА_3 займає посаду головного лікаря вже багато років та має беззаперечний авторитет.

Відповідач ОСОБА_2 позов вважає безпідставним та необґрунтованим, про що вказала в письмових запереченнях на позовну заяву (а.с. 127-132). Зокрема вказала, що позивачем не доведено, що відповідач посягала на його особисті немайнові права, оскільки прізвище «Хренов» протягом свого виступу не називала та будь-яких особистих даних не розголошувала. Не поширювала про позивача неправдиву інформацію, тобто таку, що не відповідає дійсності і не втрачалася у його особисте чи професійне життя, не перешкоджала здійсненню особистого немайнового права. Оскільки у своєму виступі відповідач посилалася на документи, видані різними органами та особисто позивачем, то це не можна вважати наклепом. Висновки про те, що Центр треба було закрити з 2010 року ґрунтуються на положеннях Бюджетного кодексу України та є суб'єктивною думкою відповідача. Вислів про те, що в 2010 році після перевірки ревізії - було порушено кримінальну справу за наслідками ревізії вбачається з листа контрольно-ревізійного управління в житомирській області, однак, що кримінальна справа була порушена проти ОСОБА_3 відповідач не говорила. На базі Центру в 1994 році було зареєстровано газету "Пульс", яка розповсюджується по медичним закладам області шляхом направлення керівникам зобов'язання підписати конкретну кількість примірників газети. Після перереєстрації видання у приватну газету, позивач продовжував направляти до медичних закладів рознарядку на придбання приватної газети і керівники медичних закладів примушували працівників їх виписувати. Якщо підрахувати тираж газет, їх вартість та приблизну кількість надрукованих привітань і некрологів за цей період це і буде 10 мільйонів гривень. На думку відповідача це є криміналом, оскільки усі приватні видання мають реалізуватися через поштові відділення, без будь-якого примусу. В позовній заяві не вказано у чому саме і у який спосіб виступ відповідача, який не стосувався особисто позивача визнається як протиправний, який причинний зв'язок він має із заподіяною шкодою. Не зазначено доказів, які підтверджують факт заподіяння відповідачем моральних страждань позивачу та який характер і обсяг вони мають. Не вказано за яким критерієм була обрахована моральна шкода, як визначався її розмір та якими доказами це підтверджується (а.с. 127-132).

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 вказала, що позивач займає посаду головного лікаря Обласного медичного центру, а тому є публічною особою та відіграє певну роль у суспільному житті м.Житомира та Житомирської області у галузі медицини. Тому, при розгляді справи про захист честі, гідності та ділової репутації суд повинен враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 року на 872-му засіданні Комітету ОСОБА_5 Європи, а також рекомендації, що містяться в Резолюції 1165 (1998) Парламентської ОСОБА_6. Європейський суд з прав людини застосовуючи ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод в рішеннях "Нікула проти Фінляндії", "Яновський проти Польщі" підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян.

Також відповідач зазначила, що її виступ є оціночним та субєктивним судженням щодо діяльності обласного медичного центру здоров'я та спортивної медицини та не може бути предметом судового захисту. Відповідач не поширювала інформацію про позивача виключно з метою завдати шкоди його немайновим інтересам, а скористалася конституційним правом висловлювати свої думки, які ґрунтуються на певних фактах взятих з документів, а тому виступ не можна вважати наклепом чи розповсюдженням недостовірної інформації.

Представник відповідача - Національної телерадіокомпанії України в судове засідання не зявився, відзиву на позовну заяву не надав. 12.07.2016 року подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтями 3, 28 Конституції України визначено честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та встановлено, що кожен має право на повагу до його гідності.

За змістом ч. 4 ст. 32 Конституції України та ст. 277 ЦК України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоровя населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

До відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь і гідність громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі.

Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується відповідачами, 14.01.2016 року в ефірі телепередачі «Громадська рада», яка транслювалась Житомирською регіональною дирекцією (філією) НТКУ ОСОБА_2, на прохання ведучої навести приклад з діяльності комісії з питань протидії корупції, люстрації, правової політики, боротьби із злочинністю громадської ради при Житомирській облдержадміністрації, починаючи з 7-ї хвилини 14 секунд по 13-ту хвилину 02 секунди оприлюднила інформацію наступного змісту:

- «Ви знаєте в нас є Обласний медичний центр здоровя. Ми неодноразово зверталися в різні інстанції і просили провести перевірку. Справа в тому, що у 2010 році, після проведення ревізії у цьому центрі, була порушена кримінальна справа, але чомусь ця справа до суду не дійшла. Центр до цього часу працює. Він працює ще раніше ніж з 2008 року, але було змінено законодавство і потрібно було вже у 2008 році закрити цей центр, але цей центр існує до цього часу».

- «Нецільове використання коштів, я не кажу вже з 2008 року, а кажу з 2010 року, у мене є всі документи, Ви знаєте, що я, як юрист, - завжди ходжу з документами, щоб потім, якщо хтось має предявити претензію, то я показую на чому це все формувалось, тобто притягнути мене до відповідальності просто так неможливо».

- «Є документи, які вказують на те, що більше 38 мільйонів гривень уже витрачено, а це нецільове використання коштів, не цільове, і зараз ми звернулись до голови адміністрації і до голови обласної ради, тому, що в цьому році заплановано біля 7 мільйонів витратити на цей Центр».

На запитання ведучої, чому так відбувається ОСОБА_2 відповіла:

- «Ну, мабуть, це відбувається тому, що люди з кимось діляться, - це по-перше, і по-друге це тому, що в них є, на їхню думку, великі покровителі, тому так і відбувається».

- «Сьогодні ми в такому важкому стані, область не фінансується так як потрібно і ми викидати гроші просто не можемо, тому що по-перше: відповідь надана, що такі центри, ст. 90 Бюджетного кодексу вказує на те, що такого центру в Бюджетному кодексі немає, ми не можемо його фінансувати з Державного бюджету».

- «Ось так і існує. Просто існує. Розумієте? І 38 мільйонів викинутих на вітер коштів. За 38 мільйонів можна було дуже-дуже, дуже багато чого для області зробити. І сьогодні ще викидати 7 мільйонів, - це злочин. Але правоохоронні органи чомусь мовчать. Нікого це не цікавить. Куди ми не звертались, - всі розводять руками і кажуть: - «Ну Ви розумієте, що зараз, якщо його зачепити, це можуть бути проблеми», - а які проблеми? Получається, що правоохоронні органи роблять показники не на таких справах, а роблять на простих громадянах. Якщо людина не може відкупитися, якщо людина не може десь там до когось звернутись, щоб за неї замовили словечко, то вона і несе відповідальність, а цього не повинно бути».

- «Далі, крім цього, що ось Центр цей робить, бачите, скільки ми грошей туди викидаємо? Це гроші викинуті на вітер. Ми цього не можемо сьогодні допустити».

-«Крім цього, на базі цього Центру в 1996 оці була зареєстрована газета «Пульс». Ця газета розповсюджувалась в медичних органах. Управління охорони здоровя давало кожен рік рознарядку, скільки кожен медичний заклад повинен був виписати цієї газети. В 2011 році головний лікар Центру, не повідомивши про те, що це уже приватна газета, до цього часу давав всім медичним закладам рознарядку, при том, в рознарядки обов'язково вказував, що потрібно ще і надіслати інформацію скільки дійсно було підписано. Примушував всіх друкувати в газеті "Пульс" і "Пульс норма", а це більше 10-ти тисяч примірників газети, оголошення, некрологи і привітання з різних нагод. І це за кожне привітання потрібно дати по 200 грн. За цей період незаконно, таким чином, збагатилися біля 10 мільйонів гривень. Знову ж, - це кримінал. Ми підготували документи і будемо подавати заяву про притягнення таких осіб до кримінальної відповідальності, оскільки це передбачено кримінальним законодавством, - це введення людей в оману. До цього часу головні лікарі примушували в лікарняних закладах виписувати цю газету, не на пошті, і друкувати там оголошення, витрачаючи на це певні кошти» (запис телепередачі «Громадська рада» знаходиться на оптичному носії інформації а.с. 7).

В пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказується, що відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При цьому суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію.

Пунктом 19 вказаної постанови передбачено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (в редакції Закону на час прийняття постанови Пленуму).

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції

Як вбачається з матеріалів справи з позовом звернулась фізична особа ОСОБА_3, який займає посаду головного лікаря Обласного медичного центру здоровя та спортивної медицини Житомирської обласної ради.

Разом з тим, виходячи з положень п. 5 постанови Пленуму ВССУ від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» та зважаючи на вислови зроблені відповідачем в ефірі телепрограми «Громадська рада» від 14.01.2016 року з повтором 16.01.2016 року, а саме: -«Ви знаєте в нас є Обласний медичний центр здоровя. Ми неодноразово зверталися в різні інстанції і просили провести перевірку. Справа в тому, що у 2010 році, після проведення ревізії у цьому центрі, була порушена кримінальна справа, але чомусь ця справа до суду не дійшла. Центр до цього часу працює. Він працює ще раніше ніж з 2008 року, однак було змінено законодавство і потрібно було вже у 2008 році закрити цей центр, але цей центр існує до цього часу»;

- «Нецільове використання коштів, я не кажу вже з 2008 року, а кажу з 2010 року»;

- «Є документи, які вказують на те, що більше 38 мільйонів гривень уже витрачено, а це нецільове використання коштів, не цільове, і зараз ми звернулись до голови адміністрації і до голови обласної ради, тому, що в цьому році заплановано біля 7 мільйонів витратити на цей Центр»;

- «Ну, мабуть, це відбувається тому, що люди з кимось діляться, - це по-перше, і по-друге це тому, що в них є, на їхню думку, великі покровителі, тому так і відбувається»;

- «Сьогодні ми в такому важкому стані, область не фінансується так як потрібно і ми викидати гроші просто не можемо, тому що по-перше: відповідь надана, що такі центри, ст. 90 Бюджетного кодексу вказує на те, що такого центру в Бюджетному кодексі немає, ми не можемо його фінансувати з Державного бюджету»;

- «Ось так і існує. Просто існує. Розумієте? І 38 мільйонів викинутих на вітер коштів. За 38 мільйонів можна було дуже-дуже, дуже багато чого для області зробити. І сьогодні ще викидати 7 мільйонів, - це злочин. Але правоохоронні органи чомусь мовчать. Нікого це не цікавить. Куди ми не звертались, - всі розводять руками і кажуть: - «Ну Ви розумієте, що зараз, якщо його зачепити, це можуть бути проблеми», - а які проблеми? Получається, що правоохоронні органи роблять показники не на таких справах, а роблять на простих громадянах. Якщо людина не може відкупитися, якщо людина не може десь там до когось звернутись, щоб за неї замовили словечко, то вона і несе відповідальність, а цього не повинно бути»;

- «Далі, крім цього, що ось Центр цей робить, бачите, скільки ми грошей туди викидаємо? Це гроші викинуті на вітер. Ми цього не можемо сьогодні допустити», - слід дійти висновку, що такі вислови не стосуються позивача, як фізичної особи, в тому числі особи, яка займає посаду головного лікаря Центру, а відносяться на адресу Центру - юридичної особи, законність діяльності якої ставиться під сумнів відповідачем. Суд вважає, що позивачем не доведено, що такі вислови безпосередньо стосуються його діяльності, як головного лікаря Обласного медичного центру здоровя та спортивної медицини Житомирської обласної ради. Крім того, виходячи з письмових доказів, які надавали сторони в підтвердження своїх вимог та заперечень, вбачається, що всі вони стосуються діяльності (функціонування) юридичної особи, а не особисто позивача.

Тому, встановлення обставин порушення прав юридичної особи відповідачами, не може бути предметом дослідження в даному судовому провадженні. Порушенні права юридичної особи підлягають захисту шляхом звернення з окремим позовом.

Щодо інших висловів, а саме: «Крім цього, на базі цього Центру в 1996 році була зареєстрована газета «Пульс». Ця газета розповсюджувалась в медичних органах. Управління охорони здоровя давало кожен рік рознарядку, скільки кожен медичний заклад повинен був виписати цієї газети. В 2011 році головний лікар Центру, не повідомивши про те, що це уже приватна газета, до цього часу давав всім медичним закладам рознарядку, при том, в рознарядки обов'язково вказував, що потрібно ще і надіслати інформацію скільки дійсно було підписано. Примушував всіх друкувати в газеті "Пульс" і "Пульс норма" оголошення, некрологи і привітання з різних нагод. І це за кожне привітання потрібно дати по 200 грн. За цей період незаконно, таким чином, збагатилися біля 10 мільйонів гривень. Знову ж, - це кримінал. Ми підготували документи і будемо подавати заяву про притягнення таких осіб до кримінальної відповідальності, оскільки це передбачено кримінальним законодавством, - це введення людей в оману. До цього часу головні лікарі примушували в лікарняних закладах виписувати цю газету, не на пошті, і друкувати там оголошення, витрачаючи на це певні кошти», - суд вважає, що вони стосуються безпосередньо позивача, як фізичної особи, дозволяють його ідентифікувати, як головного лікаря Центру, безпосередня діяльність якого була висвітлена в телеефірі при наданні оцінки щодо розповсюдження газети «Пульс» та «Пульс Норма».

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до Конституції України життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Статтею 270 ЦК України визначено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Згідно ч. 1 ст. ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Статтею 200 ЦК України встановлено, що інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді; суб'єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Честь це сукупність вищих моральних принципів, якими людина керується у своїй громадській та особистій поведінці.

Гідність це сукупність рис, що характеризують позитивні моральні якості. Усвідомлення людиною своєї громадської ваги, громадського обовязку.

Репутація громадська думка про кого, що-небудь.

Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

В заперечення позову та в підтвердження достовірності зроблених висловів, що «головний лікар Центру, не повідомивши про те, що це уже приватна газета, до цього часу давав всім медичним закладам рознарядку, при том, в рознарядки обов'язково вказував, що потрібно ще і надіслати інформацію скільки дійсно було підписано. Примушував всіх друкувати в газеті "Пульс" і "Пульс норма" оголошення, некрологи і привітання з різних нагод», відповідачем було надано копії листів (а.с. 165, 168, 170).

Проте, такі листи не можуть підтверджувати достовірність такої інформації.

Так, відповідно до тлумачного словника, рознарядка це плановий розподіл кого-, чого-небудь. Документ, що містить розпорядження про такий розподіл. Документ, розпорядження про виконання яких-небудь робіт.

В листі (без дати та номера) за підписом шеф-редактором ОСОБА_3, який адресований головному лікарю Баранівської ЦРЛ, вказується, що редакція газети «Пульс» просить усіх читачів підтримувати тісні звязки з нею, повідомляти про різні події, які відбуваються у населених пунктах, ділитися своїми роздумами стосовно різних життєвих ситуацій, висловлювати редакції свої зауваження, побажання пропозиції щодо змісту та форми видання, а також викладено прохання щодо сприяння організації передплати обласних медичних газет «Пульс» та «Пульс-Норма» на 2-ге півріччя 2015 року у підпорядкованому закладі (а.с. 165). Отже, зміст листа не дає підстав вважати, що в ньому міститься розпорядження на вчинення відповідних дій, а також про примус до виписки газети.

В свою чергу інший лист, від 26.05.2014 року на адресу головного лікаря Баранівської ЦРЛ, в якому нагадується про переплату газети та висловлюється прохання перевірити стан передплатної компанії у закладі та терміново провести організаційну роботу щодо виконання передплати газет «Пульс» та «Пульс-Норма» на друге півріччя 2015 року, а також необхідність письмового інформування редакції про кількість передплачених газет та надіслання до редакції ксерокопій квитанцій (а.с. 168), підписаний начальником ДОЗ ОДА ОСОБА_7. Хоча виконавцем вказаний ОСОБА_3, однак така відмітка не може вказувати на автора цього листа. Відповідь на даний лист № 587 від 03.05.2015 року (а.с. 170) адресована редакції газети «Пульс» та «Пульс-Норма», а не конкретно ОСОБА_3

Відповідачем не було надано інших доказів в підтвердження правдивості такої інформації, а тому таку інформацію слід вважати недостовірною.

Щодо висловів відповідача про вартість оголошень та збагачення слід зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що вартість оголошення з 08.07.2013 року становила: привітання (без фото) 36 грн, привітання (з фото) 42 грн., співчуття 30 грн., послуги про втрату документів 18 грн. (а.с. 125), з 01.01.2016 року було введено нові тарифи: привітання (з фото) - 50 грн., привітання (без фото) 43 грн, співчуття 35 грн., памяті колеги 70 грн, втрата документів 25 грн.(а.с. 126).

Відповідачем не було надано доказів, що вартість одного привітання становить 200 гривень, що позивач примушував друкувати оголошення, некрологи і привітання з різних нагод по 200 грн., а тому така інформацію також є недостовірною.

Недостовірною слід також визнати інформацію про збагачення осіб біля 10 мільйонів гривень. Виходячи з попередніх висловів щодо способу розповсюдження газети, вартості оголошень, слід дійти висновку, що таке висловлювання слід вважати негативною інформацією, яка стосується позивача, як головного лікаря чи шеф-редактора газети. Однак, відповідачем не було надано доказів правдивості таких висловлювань. Доводи про розрахунок такої суми виходячи з кількості примірників газети та кількості оголошень, є приблизними та не спростовують недостовірність такої інформації.

Щодо інших висловлювань, зокрема про «кримінал», про «введення людей в оману» тощо, то в даному випадку має місце оціночне судження особи, яке ґрунтується на її переконанні, на певній оцінці таких обставин, а тому згідно ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту.

Щодо суми відшкодування моральної шкоди та доказів слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою.

З наданих позивачем доказів вбачається, що відразу після прослуховування передачі (в наступний робочий день) він звернувся до лікаря та перебував на денному стаціонарі з 20.01.2016 року по 02.02.2016 року, що підтверджується випискою № 23 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с. 157), випискою з амбулаторної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с. 11-112) та листком непрацездатності (а.с. 113).

Крім того, позивач є шанованою людиною, має відповідний статус в суспільстві як лікар, що підтверджується Указом Президента України «Про присвоєння ОСОБА_3 почесного звання «Заслужений лікар України», нагороджений рядом почесних грамот та дипломів (а.с. 78, 79, 80-85).

Оскільки, судом встановлено, що частина висловлювань зроблених відповідачем є недостовірною інформацією, яка була сприйнята позивачем в результаті чого погіршився його стан здоров'я, вбачається, що така інформація принижує честь та гідність позивача, негативно вплинула на його ділову репутацію, слід дійти висновку про порушення особистих немайнових прав позивача, завданням у звязку з цим моральних страждань та нанесення моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування завданої моральної шкоди, суд виходить зі змісту позовної заяви, в якій вказується, що сума відшкодування в 10000грн. визначена позивачем, виходячи із обсягів морально-психологічних та фізичних страждань, обсягу поширеної недостовірної інформації про фактичну розтрату позивачем 38 мільйонів гривень бюджетних коштів та притягнення позивача до кримінальної відповідальності за наслідками ревізії діяльності Обласного медичного центру здоровя та спортивної медицини Житомирської обласної ради в 2010 році та пояснень представника позивача щодо того, що при визначенні розміру моральної шкоди виходили з загального обсягу інформації, яка була доведена слухачам телепередачі. Також, при визначенні розміру моральної шкоди слід враховувати, що в телепередачі не було озвучено повної назви установи, чіткої та особистої інформації про позивача.

Тому, враховуючи вищевикладене, беручи до уваги з якою інформацією позивач найбільше пов'язував свої моральні страждання, зважаючи на обсяг задоволених позовних вимог, зокрема те, яку інформацію слід вважати недостовірною, її зміст, суд вважає, що обґрунтованим розміром відшкодування моральної шкоди є 700 грн. Крім того, спростування відповідачем в ефірі телепрограми «Громадська рада» оприлюдненої інформації також є належною додатковою сатисфакцією.

Згідно ст. 64 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" №3759-XII від 21.12.1993, громадянин або юридична особа мають право вимагати від телерадіоорганізації спростування поширених у її програмі чи передачі відомостей, які не відповідають дійсності та/або принижують честь і гідність особи. Якщо в телерадіоорганізації відсутні достатні докази того, що поширені нею відомості відповідають дійсності, вона зобов'язана терміново їх спростувати. Спростування повинно бути поширено тією ж телерадіоорганізацією і в такій же програмі чи передачі, що й відомості, які не відповідають дійсності, або в інший час за домовленістю з особою, права якої були порушені. У спростуванні має бути зазначено, які відомості не відповідають дійсності, коли і в якій програмі чи передачі вони були поширені телерадіоорганізацією. Якщо громадянин чи юридична особа надали текст спростування, то він підлягає поширенню за умови його відповідності вимогам цього Закону. Скорочення чи інші зміни в тексті спростування, поданого заявником, без його згоди не допускаються. Телерадіоорганізація, яка зобов'язана поширити текст спростування, на вимогу громадянина чи представника юридичної особи може надати йому можливість зачитати власний текст і передати його в запису. Про передбачуваний термін поширення та зміст тексту спростування телерадіоорганізація зобов'язана повідомити заявника. У разі винесення судом рішення про спростування текст спростування поширюється телерадіоорганізацією в порядку, визначеному цим Законом.

Відповідач - Національної телекомпанію України в особі філії НТКУ "Житомирська регіональна дирекція" не надано доказів, що поширені нею відомості відповідають дійсності, а тому виходячи зі змісту ст. 64 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" відповідач зобов'язаний їх спростувати.

Відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права (пункт 18 постанови Пленуму ВСУ №1 від. 27.02.2009р.).

Суд не бере до уваги твердження відповідача, що позивач є публічною особою та відіграє певну роль у суспільному житті м.Житомира та Житомирської області у галузі медицини, а тому при розгляді справи про захист честі, гідності та ділової репутації суд повинен враховувати, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Суд вважає, що позивача не можна вважати політичною чи публічною особою, крім того поширення інформації не позбавляє права будь-якої особи на визнання такої інформації недостовірною та вимагати її спростування.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, ч.2ст.158, 169, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити частково.

Визнати вислови ОСОБА_2, оприлюднені у виступі в ході телепрограми "Громадська рада", з приводу діяльності "Обласного медичного центру здоров'я" та його головного лікаря, яка транслювалась Житомирською регіональною дирекцією (філією) НТКУ 14 січня 2016 року о 21:30 (з повтором 16 січня 2016 року), що:

- "В 2011 році головний лікар Центру, не повідомивши про те, що це уже приватна газета, до цього часу давав всім медичним закладам рознарядку, при том, в рознарядки обов'язково вказував, що потрібно ще і надіслати інформацію скільки дійсно було підписано. Примушував всіх друкувати в газеті "Пульс" і "Пульс норма" оголошення, некрологи і привітання з різних нагод. І це за кожне привітання потрібно дати по 200грн. За цей період незаконно, таким чином, збагатилися біля 10 мільйонів гривень" - недостовірною інформацією.

Спростувати поширену у виступі ОСОБА_2 в ході телепрограми "Громадська рада", яка транслювалась Житомирською регіональною дирекцією (філією) НТКУ 14 січня 2016 року та 16 січня 2016 року, недостовірну інформацію, а саме, що:

- "В 2011 році головний лікар Центру, не повідомивши про те, що це уже приватна газета, до цього часу давав всім медичним закладам рознарядку, при том, в рознарядки обов'язково вказував, що потрібно ще і надіслати інформацію скільки дійсно було підписано. Примушував всіх друкувати в газеті "Пульс" і "Пульс норма" оголошення, некрологи і привітання з різних нагод. І це за кожне привітання потрібно дати по 200грн. За цей період незаконно, таким чином, збагатилися біля 10 мільйонів гривень"

- у найближчій наступній телепрограмі "Громадська рада", яка виходить в ефір Житомирської обласної дирекції (філії) НТКУ що четверга, впродовж місяця після набрання рішенням законної сили шляхом оприлюднення змісту резолютивної частити рішення суду.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у відшкодування завданої моральної шкоди 700грн.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя О. Й. Адамович