ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1
Провадження № 1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

17 травня 2016 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

Головуючого-судді Орди О.О.

при секретарі Хоменко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_1 яка діє в інтересах ОСОБА_1 Кристіана про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 жовтня 2013 року відповідач ОСОБА_2 отримав в борг від позивача грошові кошти у сумі 18000,00 євро, які зобов'язався повернути в строк до 01 липня 2015 року. В разі неповернення з 01 липня 2015 року позика повертається з 25 %.

Факт отримання від позивача відповідачем грошових коштів підтверджується письмовою борговою розпискою від 18.10.2013р., власноручно написаною відповідачем.

Відповідач свій обов'язок повернути грошові кошти не виконав, в подальшому ухиляючись від повернення позичених грошей.

Сума боргу станом на 16.10.2015р. становить еквівалент 450 391,90 грн.

Нарахована позивачем сума процентів за чотири місяця складає 37 532,66 грн та сума інфляційних втрат за три місяця складає 2 251,96 грн.

Всього позивач просить стягнути з відповідача 490 176, 62 грн.

04 квітня 2016 року протокольною ухвалою було залучено в якосіі третьої особи ОСОБА_3.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2016 року в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_1 яка діє в інтересах ОСОБА_4.

Представник позивача подав заяву про слухання справи за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судові засідання не з'явився, про час та місце судового засідання згідно зі ст. 74 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим.

Третя особа -ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, належним чином повідомлялася, причини неявки суду не відомі.

Третя особа-Хюш ОСОБА_1 яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з'явилася, ві її представника надішла заява про слухання справи за її відсутності.

Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача і, враховуючи згоду позивача, ухвалив про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 18 жовтня 2013 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 18000,00 євро США, які зобов'язувався повернути у строк до 01 липня 2015 року, в разі неповернення з 01 липня 2015 року займ повертається з 25 % річних, факт отримання грошових коштів підтверджується письмовою розпискою, яка датована 18 жовтня 2013 року, та в оригіналі зберігається у позивача. (а.с.6)

Згідно офіційного курсу гривні по відношенню до євро, встановлений Національним Банком України станом на 26.10.2015 року - 100 євро = 2502, 1772 грн.

Згідно ч.2 ст.1046 Цивільного кодексу України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. (ч.1 ст.1047 Цивільного кодексу України)

Виходячи з положень ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, допускається пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6 -63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Згідно положень частини першої статі 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В порядку ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Як з'ясовано судом, підтверджується пояснення позивача, при оформленні боргових розписок, якими підтверджується факт отримання відповідачем грошових коштів, сторонами визначено строки дії договору та виконання зобов'язання в частині повернення грошових коштів, на час звернення позивача до суду відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за договором позики, грошові кошти позивачу не повернув, в порядку ст.1051 Цивільного кодексу України, відповідач не заявляв вимог з приводу оспорювання договору позики.

Відповідно до частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України визначено наслідки порушення договору позичальником, серед іншого передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу.

Так, статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на те, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Таким чином, неналежне виконання відповідачем умов договору позики в частині несвоєчасного його виконання тягне за собою цивільно-правову відповідальність, що передбачена ст.ст.625, 1050 Цивільного кодексу України

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору позики, яка оформлена борговою розпискою від 26 грудня 2013 року, індексації не підлягає, тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в рішенні від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736вов10, тому в силу положень ч.1 ст.360-7 Цивільного процесуального кодексу України є обов'язковим для застосування для всіх судів України.

Враховуючи, що між сторонами у справі укладено окремий договір позики в іноземній валюті, виконання зобов'язання щодо повернення грошових коштів передбачено сторонами в іноземній валюті, тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положення закону, який регулює порядок сплати боргу, визначеного договором у гривні.

Згідно з ч.2 ст. 533 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно правовим актом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач в судове засідання не надав жодного доказу того, що ним було повернуто в добровільному порядку грошові кошти в сумі 18000 євро.

Зважаючи на викладене, та той факт що кошти були відповідачем отримані у ОСОБА_1 та іі дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про походження та сімейною кникою, копії яких містяться в матеріалах справи та яка на думку суду звернулась до суду також і в їх інтересах, суд задовольняє вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь основної суми боргу за договором позики, яка оформлена борговою розпискою від 18 жовтня 2013 року, в розмірі 18000,00 євро, що в гривневому еквіваленті на момент здійснення розрахунку ціни позову за курсом НБУ 2502,1772 грн. за 100,00 євро складає 450 391,90 грн., та двадцять п'ять відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 37532,66 грн., а всього на загальну суму 487924 грн.66 коп., та відмовляє в задоволенні вимог на суму 2251,96 грн., нараховану позивачем як сукупний індекс інфляції суми боргу за період невиконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4879, 25 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 11, 15, 16, 22, 509, 526, 625, 1046-1049 ЦК України, ст. 10, 57-60, 79, 88, 169, 209, 210,212-215, 223, 224-226, 294 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_1 яка діє в інтересах ОСОБА_1 Кристіана про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 487924 грн. 66 коп. та судові витрати в сумі 4879 грн. 25 коп.

В решті вимог відмовити.

За заявою відповідача шляхом подання заяви про перегляд заочного рішення до Васильківського міськрайонного суду Київської області протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги, а учасниками судового розгляду, які не брали участь в судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: