РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року Василівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Носика М.А.

при секретареві: Кудіновій В.І.

за участю: відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання трудового договору, зобовязання вчинити дії та стягнення вихідної допомоги, суд,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року до Василівського районного суду Запорізької області звернувся ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_1 У позовній заяві зазначено, що 06 березня 2014 року між сторонами було укладено трудовий договір №6, згідно якого ОСОБА_2 прийнято на посаду юриста. Вказаний договір зареєстровано у Правобережному районному центрі зайнятості міста Запоріжжя. 18 березня 2016 року ОСОБА_2 подав заяву роботодавцю про те, що має намір звільнитися із займаної ним посади юриста з квітня 2016 року, тим самим попередивши за два тижні. З квітня місяця ОСОБА_2 не працює, але належним чином оформлені документи на руки він не отримав, у звязку з чим не може працевлаштуватися на законних підставах. Враховуючи вищевикладене, позивач ОСОБА_2 просить суд розірвати безстроковий трудовий договір, укладений 06 березня 2014 року між фізичною особоюсубєктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 06 березня 2014 року у Правобережному районному центрі зайнятості міста Запоріжжя; зобовязати фізичну особу-субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 внести запис до трудової книжки ОСОБА_2 про звільнення, у відповідності до вимог ч.3 ст.38 КзПП України; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вихідну допомогу у розмірі 4350 грн. згідно ст.44 КЗпП України.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 проти позову заперечує та суду пояснив, що факти викладені у позовній заяві не відповідають дійсності, позовні вимоги є необґрунтованими. Дійсно, він уклав трудовий договір з ОСОБА_2, зареєстрований у державній службі зайнятості. Однак позивач почав ухилятися від виконання трудових обовязків. Він неодноразово пропонував ОСОБА_2 розірвати трудовий договір за угодою сторін, пропонував разом звернутися до відділення служби зайнятості щодо належного оформлення розірвання трудового договору, однак Позивач ухиляється від явки на роботу та до служби зайнятості. Жодних заяв 18 березня 2016 року він не отримував, не порушував трудове законодавство, у нього відсутня трудова книжка, яку ОСОБА_2 зберігає у себе. Тому просить суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення відповідача, вивчивши письмові докази, суд вважає, що дана позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав:

Судом встановлено, що 06 березня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено трудовий договір, згідно якого ОСОБА_2 прийнято на посаду юриста. Вказаний договір того ж дня, тобто 06 березня 2014 року, зареєстрований у Правобережному районному центрі зайнятості міста Запоріжжя за №6.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч.1 ст.60 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Позивач ОСОБА_2 у позовній заяві зазначає, що він 18 березня 2016 року подав заяву роботодавцю про те, що має намір звільнитися з займаної ним посади юриста з квітня 2016 року, тим самим попередивши за два тижні.

Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Позивачем ОСОБА_2 на надано суду жодного доказу про порушення роботодавцем ОСОБА_1 умов трудового договору, не виконання законодавства про процю та факту звернення з відповідною заявою 18 березня 2016 року про розірвання трудового договору на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України.

Тому суд вважає, що підстави для розірвання трудового договору №6 від 06 березня 2014 року, укладеного між сторонами, за ч.3 ст.38 КЗпП України відсутні.

Крім того, в обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_2 посилається на ст.44 КЗпП України, відповідно до якої при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Оскільки, позивачем ОСОБА_2 не доведені факти порушення відповідачем умов трудового договору №6 від 06 березня 2014 року, законодавства про працю та звернення 18 березня 2016 року із заявою про розірвання трудового договору, вимога про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вихідної допомоги у розмірі 4350 грн., згідно ст.44 КЗпП України, не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.2.21-1. «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» затвердженої 29 липня 1993 року №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року №110, трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов'язану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії тощо), зберігаються безпосередньо у працівників.

Зазначені в абзаці першому цього пункту фізичні особи роблять записи до трудових книжок працівників про прийняття на роботу та звільнення з роботи відповідно до укладених з працівниками письмових трудових договорів, що зареєстровані в установленому

порядку в державній службі зайнятості. Під час прийняття на роботу вноситься запис: «Прийнятий на роботу (далі зазначається професійна характеристика робіт) за трудовим договором (зазначаються дата та номер договору), зареєстрованим у державній

службі зайнятості (зазначається повна назва центру зайнятості), при цьому у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис (дата і номер реєстрації трудового договору державною службою зайнятості: «трудовий договір (номер), зареєстрований (дата)»), а

при звільненні - запис: «Звільнений з роботи (далі зазначається підстава звільнення з посиланням на відповідні статті КЗпП України)» (322-08), при цьому у графі 4 зазначається дата зняття трудового договору з реєстрації державною службою зайнятості: «трудовий договір (номер) знято з реєстрації (дата)». Унесені фізичною особою до трудових книжок записи

підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, незалежно від місця реєстрації трудового договору, і засвідчуються його печаткою.

Позивачем ОСОБА_2 не надано доказів, що він надавав трудову книжку Відповідачеві для проведення відповідного запису про звільнення, що звертався до Відповідача щодо розірвання та оформлення розірвання трудового договору у відповідному відділенні державної служби зайнятості.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання трудового договору, зобовязання вчинити дії та стягнення вихідної допомоги.

Витрати по сплаті судового збору суд відносить на рахунок держави.

Керуючись ст.232 КЗпП України, ст.ст.10,60,88,209,212,215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання трудового договору, зобовязання вчинити дії та стягнення вихідної допомоги відмовити.

Витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок держави.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.А. Носик