У Х В А Л А

19 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Сімоненко В.М.,

розглянувши заяви ОСОБА_4 та Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 червня 2016 року в справі за позовом Світловодського міжрайонного прокурора до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління юстиції в Кіровоградській області, про визнання протиправними та скасування наказів, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, скасування рішень державного реєстратора, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги прокурора задоволено. Визнано протиправними та скасовано накази ГУ Держгеокадастру про надання дозволів на розробку документації землеустрою від 25 червня 2014 року № 11-555/14-14-СГ, від 25 липня 2014 року № 11-860/14-14-СГ, від 25 липня 2014 року № 11-861/14-14-СГ. Визнано протиправними та скасовано накази ГУ Держгеокадастру про затвердження документації із землеустрою та передачу в оренду земельних ділянок від 4 вересня 2014 року № 11-1127/14-14-СГ, від 4 вересня 2014 року №11-1128/14-14-СГ, від 4 вересня 2014 року №11-1129/14-14-СГ. Визнано недійсним договір оренди землі від 10 вересня 2014 року між ГУ Держгеокадастру та ОСОБА_4 щодо земельної ділянки площею 37,0448 га в контурі НОМЕР_1 на території Захарівської сільської ради. Скасовано рішення державного реєстратора про реєстрацію речових прав на земельну ділянку від 16 вересня 2014 року №15809415. Визнано недійсним договір оренди землі від 10 вересня 2014 року укладений між ГУ Держгеокадастру та ОСОБА_4 щодо земельної ділянки площею 45,9984 га в контурі НОМЕР_2 на території Захарівської сільської ради. Скасовано рішення державного реєстратора про реєстрацію речових прав від 16 вересня 2014 року №15816034. Визнано недійсним договір оренди землі від 10 вересня 2014 року укладений між ГУ Держгеокадастру та ОСОБА_4 щодо земельної ділянки площею 102,4603 га в контурі НОМЕР_3 на території Захарівської сільської ради. Скасовано рішення державного реєстратора про реєстрацію речових прав від 16 вересня 2014 року №15819359. Зобов'язано ОСОБА_4 повернути на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру земельні ділянки площею 37,0448 га в контурі НОМЕР_1, площею 45,9984 га в контурі НОМЕР_2 та площею 102,4603 га в контурі НОМЕР_3 на території Захарівської сільської ради Світловодського району загальною вартістю 2 805 302 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 червня 2016 року касаційні скарги ОСОБА_4 та ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області відхилено.

У поданих до Верховного Суду України заявах про перегляд судових рішень ОСОБА_4 та Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (далі - ГУД у Кіровоградській області) порушують питання про скасування рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій та направлення справи на новий апеляційний розгляд з передбачених пунктами 1, 2 та 4 частини 1 статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах статей 1, 2, 7 Закону України «Про фермерське господарство», статей 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяв про перегляд судових рішень ОСОБА_4 та ГУД у Кіровоградській області посилаються на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 та 29 липня 2015 року; постанову Вищого адміністративного суду України від 19 травня 2015 року; постанови Вищого господарського суду України від 5 листопада 2015 року, 1 червня 2016 року; постанова Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року.

Перевіривши наведені в заявах доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1, 2 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, виходив з того, що ОСОБА_4 подав заяву про надання йому земельної ділянки для ведення фермерського господарства без належного обґрунтування комплексу передбачених Законом України «Про фермерське господарство» (далі - Закон) умов і обставин, він не мав дійсного волевиявлення на створення фермерського господарства з метою вироблення товарної сільськогосподарської продукції, а мав намір отримати землю поза конкурсом, без належного обґрунтування як розмірів, так і кількості земельних ділянок. Крім того, позбавлення права ОСОБА_4 орендувати зазначені земельні ділянки не порушує справедливої рівноваги між його правами та інтересами суспільства, адже він не позбавлений права на конкурентній основі отримати право оренди зазначених земельних ділянок.

Разом з тим, у справі, постанова Вищого адміністративного суду України від 19 травня 2015 року яка надана як приклад неоднакового застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, суд відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування розпорядження виходив з того, що райдержадміністрація при прийнятті спірного розпорядження діяла в межах повноважень та відповідно до закону.

У справах, постанови Вищого господарського суду України від 5 листопада 2015 року та 1 червня 2016 року, в яких надані заявником для порівняння, відмовляючи в задоволенні позовних вимог суди виходили з того, що заяви про надання земельних ділянок для ведення фермерського господарства відповідають вимогам статті 7 Закону, містять всі необхідні відомості, а також додані документи, що підтверджують досвід роботи заявників у сільському господарстві, їм дана належна оцінка на засіданні конкурсної комісії, Законом та Земельним кодексом України не заборонено надання в користування для ведення фермерського господарства різних земельних ділянок.

В ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 та 29 липня 2015 року, суди виходили з того, що органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування при прийнятті рішення про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства діяли відповідно до вимог Закону, судом не встановлено порушень вимог чинного законодавства, які б давали підстави для задоволення позову.

Отже, у справі про перегляд якої подано заяву та у справах, судові рішення в яких надані заявниками для порівняння, наявні різні фактичні обставини встановлені судами, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Висновки зроблені судом, у справі про перегляд якої подано заяву, не суперечать висновкам, зробленим Верховним Судом України у постанові від 3 лютого 2016 року, на яку посилаються заявники, щодо підстав для визнання рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства незаконним.

Доводи, які наведені в заявах, щодо порушення норм процесуального права не свідчать про наявність підстав для перегляду судових рішень згідно з пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України.

За викладених обставин вважати заяви ОСОБА_4 та ГУД у Кіровоградській області обґрунтованими немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом Світловодського міжрайонного прокурора до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління юстиції в Кіровоградській області, про визнання протиправними та скасування наказів, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, скасування рішень державного реєстратора, зобов'язання вчинити дії до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк
В.М. Сімоненко