Справа №345/1906/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.10.2016 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Сухарник І.І.

секретаря судового засідання Мостової Ю.З.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

представника відповідачів ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуші справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, суд

встановив:

що ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивує тим, що 19.09.2015р. помер його батько ОСОБА_8, після смерті якого відкрилася спадщина на будинковолодіння в с. Довгий Войнилів по вул. Львівська, 157 Калуського району Івано-Франківської області, яке належало його батькові. На все своє майно де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось померлий на позивача склав заповіт від 27.01.2006р., який ніким не відмінявся та не змінювався. Позивач звернувся до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно за заповітом, однак 23.03.2016р. нотаріусом було відмовлено у видачі такого свідоцтва, оскільки ним не предявлено правовстановлюючого документу на спадкове майно. Тому будучи єдиним спадкоємцем за заповітом ОСОБА_6 звернувся до суду про визнання права власності на спадкове майно за заповітом після смерті батька ОСОБА_8, який помер 15.09.2015р. на будинковолодіння в с. Довгий Войнилів по вул. Львівська, 157 Калуського району Івано-Франківської області.

У судовому засіданні представник позивачка ОСОБА_1 зазначив, що позов підтримує в повному обсязі із підстав викладених в позові.

Відповідач ОСОБА_7 у судове засідання не зявилася, однак від її імені надійшла до суду заява про те, що вона позов визнає в повному обсязі, підтверджує те, що вона не претендує на обовязкову частку у спадщині, та на частину майна як пережила дружина, а справу просить розглянути у їхній відсутності.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_9 та їх представник ОСОБА_5 позов не визнали, та пояснили, що оскільки спірне будинковолодіння було збудоване їхнім батьком ще в 1967р., коли він проживав з їхньою матірю, яка померла в 1970 р. а тому, вони як спадкоємці після смерті мами мають право на половину у спірному майні, в рівних частинах кожен, тобто по ? частці. Після того як вони виросли та створили свої сімї вони перейшли проживати до інших житлових будинків, а в спірному майні залишились проживати ОСОБА_8 зі своєю другою дружиною та сином ОСОБА_6 Також, ОСОБА_2 додатково зазначив, що після того, як у 2000р. він розлучився зі своєю дружиною, з якою проживав в с. Підмихайля, то повернувся проживати до батьківського будинку, однак місце проживання зареєстрував у сестри ОСОБА_9, оскільки мачуха не давала згоди на реєстрацію його місця проживання в спірному будинковолодінні. Окрім цього, відповідачі вважають, що заповіт їхній батько склав під тиском, тому такий заповіт є недійсним, а тому вони мають право на спадкування частини будинковолодіння і після смерті батька, незважаючи на заповіт. На запитання суду, чому відповідачі на протязі шести місяців не звертались до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_8, відповідачі відповіли, що вони не знали про існування заповіту, та не знали про те, що для оформлення спадщини необхідно звертатись до нотаріуса. Після того, як їм стало про це відомо, а саме після отримання позовної заяви, то вони звернулись до нотаріуса із відповідними заявами, однак нотаріусом їм було відмовлено у звязку із пропуском строку для прийняття спадщини. Просили в позові відмовити з цих підстав, та визнати за ними право на спадкове майно.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 пояснили, що житловий будинок в с. Довгий Войнилів по вул. Львівська, 157 Калуського району Івано-Франківської області будував покійний ОСОБА_3 разом зі своєю першою дружиною, яка померла в 1970р., а теперішня дружина прийшла вже на все збудоване.

Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи, сприяє здійсненню прав сторін.

У відповідності до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. А згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 помер 19.09.2015р., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НМ № 215067 (а.с. 10). Те, що покійний ОСОБА_8 являється батьком ОСОБА_6 підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НМ № 351608 (а.с. 11). Після смерті батька, позивач ОСОБА_6 19.02.2016р. звернувся до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 5, 6). Однак, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинковолодіння по вул. Львівська, 157 в с. Довгий Войнилів Калуського району Івано-Франківської області у звязку із відсутністю правовстановлюючого документу на майно (а.с. 4).

Тож ОСОБА_6, як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину спадкодавця ОСОБА_8, оскільки звернувся із відповідною заявою до нотаріуса в 6-ти місячний строк. Окрім цього, на частину спадщини йому вже видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 26.03.2016р. (а.с. 15), дане свідоцтво ніким не скасовано, та ніким не оскаржується.

Те, що за ОСОБА_8, згідно записів по-господарської книги виконкому Довговойнилівської сільської ради за № 15, значився житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Львівській, 157 в с. Довгий Войнилів, підтверджується довідкою Верхнянської сільської ради ОТГ від 30.09.2016р. № 227 (а.с. 54).

Позивач звернувся до суду із позовною вимогою про визнання за ним права на спадщину за заповітом. Згідно якого покійний ОСОБА_8 склав даний заповіт, згідно якого заповів ОСОБА_6 все своє майно де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось (а.с. 12). Те що даний заповіт не змінювався та не відмінявся підтверджується записом секретаря виконкому сільської ради на заповіті від 18.02.2010р. (а.с. 12). Факт посвідчення заповіту підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі (а.с. 13).

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Ст. 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом, а згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За таких обставин суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

З приводу права відповідачів на спадкування частини будинковолодіння належного ОСОБА_8, то суд звертає увагу на наступне:

Те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 були подружжям, підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 11). Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). У відповідності до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Згідно поданих нотаріусу заяв від 19.02.2016р., ОСОБА_7 відмовилась від обовязкової частки у спадщині та на видачу свідоцтва про право власності, як пережилій дружині (а.с. 7, 8). Заява подана в межах 6-ти місячного строку визначеного ст. 1270 ЦК України.

З приводу заявленого відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 права на частину спадкового майна, то відповідачі згідно ст. 123 ЦПК України не заявляли зустрічний позов про визнання за ними права на спадкове майно, а тому суд розглядає спір в межах заявлених позовних вимог.

Що ж стосується права відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_8, то оскільки на момент розгляду даного спору існує заповіт, то право на спадкування згідно норм Цивільного кодексу України, має спадкоємець за заповітом ОСОБА_6 окрім цього, суд звертає увагу на те, що відповідачі не звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини у шестимісячний строк, а відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідачами не надано суду підтвердження того, що їм визначено додатковий строк для прийняття спадщини згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України, хоча з моменту відкриття провадження по даній справі у відповідачів, на думку суду, було достатньо часу для подання такого позову.

На підставі ст. ст. 1217, 1268-1270 ЦК України та керуючись ст. ст. 213215 ЦПК України, суд

вирішив:

позов задоволити. Визнати за ОСОБА_6, 17.05.1973р.н. право власності на спадкове майно за заповітом після смерті батька ОСОБА_8, який помер 19.09.2015р. на будинковолодіння по вул. Львівська, 157 в с. Довгий Войнилів Калуського району Івано-Франківської області, яке складається з житлового будинку зазначеного в плані під літерою «А», загальною площею 59,2 кв.м., стайні під літерою «Б», стодоли під літерою «В», криниці № 1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд протягом 10-ти днів з часу проголошення.

Головуючий: