РІШЕННЯ

іменем України

"16" травня 2016 р. 145/414/16-ц

2/145/343/2016

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Мазурчака А. Г.

за участю секретаря Мигдальської Н.М.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку набувальної давності,

встановив:

ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою, в якій вказує, що з 1988 року вона фактично проживає, а з 11.09.2001року зареєстрована в житловому будинку №21, по вул. Щорса, в смт. Тиврів, що стверджується ордером №418 на зайняття даного приміщення, виданого ОСОБА_2 селищною радою 04.10.1988 року на ім»я її батька ОСОБА_4 Вселилась вона в дане житло як його дочка, тобто добросовісно, відкрито та безперервно володіє даним будинком.

За життя батьки не приватизували даний будинок. В комунальній власності та на балансі ОСОБА_2 ККП він не перебуває. Договору найму житлового приміщення вона з відповідачем не укладала.

Просить визнати за нею право власності на житловий будинок № 21, по вул. Щорса, в смт. Тиврів, позначений літ «А», загальною площею 64,6 кв.м., житловою 34,7 кв.м., допоміжною 29,9 кв.м., вартістю 45195 грн., погріб «П/а», вартістю 3797грн., сарай «Б», вартістю 520грн., огорожу №1, вартістю 1850грн., ворота №2 , вартістю 130грн., хвіртку №3, вартістю 84грн., колонку питну №4, вартістю 519 грн, загальною вартістю 52689 грн., в порядку набувальної давності.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала, просить його задоволити з підстав, викладених у заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 селищної ради в судове засідання не з»явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку. Відповідач просить позов розглядати у відсутність його представника, позов визнає.

Суд, вислухавши позивачку, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

04.10.1988 року на підставі рішення виконкому ОСОБА_2 селищної ради від 19.09.1984року №195 ОСОБА_4 було видано ордер №418 на 3-ьох осіб на вселення до житлового будинку №21 по вул. Щорса в смт. Тиврів (а.с. 14).

Рішенням виконкому ОСОБА_2 селищної ради від 19.09.1984 року №195, прийнятим на підставі матеріалів ОСОБА_2 райсільгоспкомунгоспу, спірний житловий будинок був виділений ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що вбачається із змісту даного рішення.

ОСОБА_4 помер 03.08.2013р., що стверджується свідоцтвом про смерть. Позивачка його дочка.

З листа ОСОБА_2 райсільгоспкомунгоспу від 30.03.1989року №27 до голови колгоспу «Росія» про виділення присадибної земельної ділянки спірного житлового будинку вбачається, що він був переданий ОСОБА_2 райсільгоспкомунгоспу виконкомом селищної Ради на баланс після конфіскації.

Свідок ОСОБА_6 показала, що житловий будинок, в якому проживає позивачка був побудований ОСОБА_7 приблизно в 1980-1983р.р. вона була засуджена та даний будинок був у неї конфіскований. Батько позивача - ОСОБА_4 працював у ОСОБА_2 райсільгоспкомунгоспі і отримав даний будинок Будинок був поділений на дві частини з окремими виходами. В іншу частину ніхто не заселився і згодом вона завалилась.

Свідок ОСОБА_8 мати позивачки, показала, що її чоловік ОСОБА_4 працював ОСОБА_2 райсільгоспкомунгоспі. Житловий будинок №21 по вул. Щорса в смт. Тиврів був переданий комунгоспу на баланс після конфіскації у ОСОБА_9, був недобудований, комунгосп його добудував, розділивши на 2 квартири і їх сім»ї, до складу якої входила і її дочка позивачка у справі, було виділено половину. Іншу частину будинку було виділено ОСОБА_5, однак він у неї не вселився і згодом вона завалилась. Вони сплачували квартирну плату та земельний податок за користування даним будинком та присадибною земельною ділянкою. Заселилась їх сім»я в даний будинок в 1990році.

Свідок ОСОБА_10 показав, що він працював директором ОСОБА_2 райсільгоспкомунгоспу з 1987р. по 2004р. Коли він приступив до роботи даний будинок уже перебував на балансі ОСОБА_2 райсільгоспкомунгоспу, був незавершений будівництвом. Він був конфіскований за вироком суду. Селищна рада не хотіла брати його на свій баланс і передала ОСОБА_2 райсільгоспкомунгоспу.

Він підписував лист до селищної ради на видачу ордеру на вселення до даного будинку ОСОБА_4 Питання про надання даного будинку ОСОБА_4 вирішувалось зборами трудового колективу.

Через податкову заборгованість підприємство було визнано банкрутом та ліквідовано.

Згідно ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Тобто, право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі власника. Володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч.1 ст. 344 ЦК України ( особа заволоділа чужим майном). Позов про право власності за давністю не може пред»явити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає, хто є її власником. Тобто виключено набуття права власності на майно, яке належить володільцю в силу титулу- оренди, найму, зберігання, оперативного управління , застави тощо.

Згідно ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Отже, із зібраних у справі доказів вбачається, що позивачка вселилась у спірний будинок на законних підставах (на підставі ордеру №418 на зайняття даного приміщення, виданого ОСОБА_2 селищною радою 04.10.1988року на ім»я її батька ОСОБА_4 ).

Неправомірність видання даного ордеру, що виданий він з порушення встановленого законом порядку, по справі не доведено. Ордер судом недійсним не визнаний. Як наслідок у справі не доведено, що позивачка володіла будинком поза волею власника.

Тобто вбачається, що позивачка володіє даним будинком на законних підставах (на правах титулу), що виключає визнання права власності на нього в порядку набувальної давності.

На даний час спірний житловий будинок на балансі ОСОБА_2 ККП та ОСОБА_2 селищної ради не перебуває, що стверджується довідкою ОСОБА_2 ККП від 25.02.2016р. №19 та довідкою відповідача від 23.02.2016р. №02-15/100 (а.с. 16,17).

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади ( п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5).

Статтею 143 Конституції України встановлено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Аналогічні положення закріплюються і в статті 327 Цивільного кодексу. Відповідно до статті 6 цього Закону України «Про місцеве самоврядування» первинним субєктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

Керуючись ст..ст. 10,11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України , ст. 344, 388, 327 ЦК України, ст. 58 ЖК України, -

Вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку набувальної давності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд протягом десяти діб з дня проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мазурчак А. Г.