Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю, поділ майна, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 17 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з лютого 2004 року по січень 2013 року перебував у фактичних шлюбних відносинах зі ОСОБА_5, сторони мали спільний сімейний бюджет та вели спільне господарство.

26 лютого 2008 року він разом із ОСОБА_5 придбали за спільні кошти легковий автомобіль марки «Skoda Oktavia Tour», номерний знак НОМЕР_1.

Враховуючи, що зазначений автомобіль придбаний за спільні кошти сторін, просив суд встановити факт проживання сторін однією сім'єю з лютого 2004 року по січень 2013 року, визнати легковий автомобіль марки «Skoda Oktavia Tour», номерний знак НОМЕР_1, спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5, поділити вказаний транспортний засіб між сторонами шляхом виділення його у власність ОСОБА_4 зі сплатою останнім грошової компенсації на користь ОСОБА_5 у розмірі 43 000 грн.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від

10 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 однією сім'єю з лютого 2004 року по січень 2015 року.

Визнано автомобіль марки «Skoda Oktavia Tour», хетчбек сірого кольору, кузов НОМЕР_2, номерний знак НОМЕР_1, спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5, виділивши вказаний автомобіль у приватну власність ОСОБА_4 із сплатою останнім на користь ОСОБА_5

1/2 частини вартості вказаного автомобіля - 64 500 грн.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 17 травня 2016 року скасовано рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 10 березня

2016 року та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Рівненської області від

17 травня 2016 року та залишити в силі рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 10 березня 2016 року.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, ознайомившись із запереченнями, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив із того, що доказами, дослідженими в процесі судового розгляду, підтверджується факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з лютого 2004 року по січень 2013 року. При цьому суд дійшов висновку, що автомобіль марки «Skoda Oktavia Tour», номерний знак НОМЕР_1, є спільною сумісною власністю сторін по справі та був придбаний під час проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 однією сім'єю.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову суд апеляційної інстанції посилався на те, що відсутні правові підстави для встановлення факту проживання однією сім'єю відповідачки та позивача у період з лютого 2004 року по січень 2015 року та поділу спірного автомобіля з підстав перебування ОСОБА_5 в іншому зареєстрованому шлюбі.

Колегія суддів погоджується зі зазначеними висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Судом встановлено, що з 05 жовтня 1989 року ОСОБА_5 перебуває у шлюбі з ОСОБА_6, який зареєстрований відділом РАЦС Сарненського райвиконкому Рівненської області, актовий запис № 184. Даний шлюб не розірваний і ОСОБА_5 іншого шлюбу ні з ким не укладала.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі (постанова Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 р. у справі № 6-93цс14).

Згідно положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доводи касаційної скарги з приводу того, що на момент вступу сторін у фактичні шлюбні відносини (лютий 2004 року) діяла норма, яка не передбачала неможливості поділу майна, набутого жінкою та чоловіком, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу у разі перебування одного із них в будь-якому іншому шлюбі, є безпідставними та спростовуються встановленими апеляційним судом обставинами, з висновками якого погоджується й суд касаційної інстанції.

Касаційна скарга не спростовує висновків суду апеляційної інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

Т.О.Писана