Номер провадження: 22-ц/785/3712/16
Головуючий у першій інстанції Римар І. А.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 09 березня 2016 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Новоселівської сільської ради Березівського району Одеської області,

встановила:

16 лютого 2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 30.10.2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Березівського районного управління юстиції в Одеській області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис №76.

Під час перебування у шлюбі у них народилося двоє синів: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спільне життя між ними не склалося у зв'язку з несумісністю характерів, на грунті чого між ними часто виникали сварки. З жовтня 2015 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть.

Позивач посилався на те, що між ним та його дружиною втрачено почуття любові одне до одного, на примирення категорично він не згоден, відповідач належним чином не дбала про дітей, не займалась їх здоровим харчуванням, внаслідок чого старший син захворів в період, коли позивач та відповідач проживали окремо, ОСОБА_5 не цікавилася дітьми, не відвідувала їх.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив його вимоги задовольнити та визначити місце проживання малолітніх дітей разом з ним.

Відповідач у судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечувала, категорично наполягала на його розірванні, але заперечувала щодо визначення місця проживання дітей разом з батьком та просила визначити місце проживання разом з нею.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Новоселівської сільської ради Березівського району Одеської області зазначив, що 01 березня цього року було зроблено комісію, яка проводила спілкування з позивачем та відповідачем. Під час засідання комісії були допитані сусіди та члени родини вказаної сім'ї, та висновком №3 від 01.03.2016 року комісія вирішила рекомендувати визначити місце проживання дітей саме за батьком, ОСОБА_4

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 09 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 були задоволені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставить питання про скасування даного рішення та ухвалення нового рішення про відмову у позові в частині визначення місця проживання дітей, посилаючись на порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Рішення, в частині розірвання шлюбу в апеляційному порядку не оскаржується.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог в частині визначення місця проживання дітей з позивачем - батьком ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що неповнолітнім дітям сторін будуть забезпечені більш кращі умови проживання, виховання та утримання за місцем проживання батька, ніж матері.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Пунктом 1 ч.ч.1,2 ст.161 СК України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я, та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим і з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_4 матеріально забезпечений, отримує заробітну плату більше 6000 грн. в місяць, має житло, господарство та присадибну ділянку.

При цьому, позивач працює в ПАТ «Одеський портовий холодильник» з 18.05.2008 року, тобто протягом 8 років, характеризується виключно позитивно (а.с.27, 28).

В свою чергу, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачка ОСОБА_5 працює та отримує дохід. У жовтні 2015 року вона залишила дітей і позивача та виїхала до м. Одеси для працевлаштування.

При цьому молодшому сину ОСОБА_8 виповнилося лише 1 рік, однак відповідачку це не зупинило і вона залишила дітей на вихованні і утриманні батька та його матері - бабусі дітей, яка проживає в смт Любашівка Одеської області.

В період з жовтня 2015 року до березня 2016 року відповідачка лише декілька разів відвідувала дітей.

Заперечуючи проти ухваленого судового рішення, апелянт ОСОБА_5 посилалась на те, що на даний час вона проживає в будинку свого двоюрідного брата ОСОБА_9 в АДРЕСА_1, додавши до апеляційної скарги копію Акту від 01.03.2016 року (а.с.94).

Із даного акту вбачається, що вказаний будинок складається із двох житлових кімнат, площею 30,8 кв.м., в одній із яких проживає ОСОБА_5, в іншій проживає двоюрідна сестра апелянта ОСОБА_10, 1982 р.н., племінник ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_5, співмешканець ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_6

Таким чином, колегія суддів зазначає, що у разі залишення неповнолітніх дітей з відповідачкою ОСОБА_5, вони будуть змушені проживати в одній кімнаті вказаного будинку.

Разом з тим, в теперішній час діти сторін проживають з батьком в будинку по АДРЕСА_2 який складається із трьох кімнат, житловою площею 40 кв.м., загальною площею 60 кв.м.

При цьому, дитячий садок, який відвідує старший син сторін та перебуває на черзі молодший син, знаходиться саме в с. Новоселівка. Даних про те, чи є дитячий садок в с. Косівка матеріали справи не містять.

В період, коли позивач ОСОБА_4 перебуває на робочій зміні, діти перебувають під наглядом його матері.

Що стосується висновку органу опіки і піклування Новоселівської сільської ради від 01.03.2016 року (а.с.43), то колегія суддів вважає його об'єктивним і таким, що заслуговує на увагу та задоволення.

Так, вказане рішення було прийнято на підставі дослідження комісії як житлово-побутових умов, так і того, хто із батьків приділяє більше уваги матеріальному забезпеченню, вихованню та розвитку дітей. При цьому комісією були допитані сусіди за місцем проживання дітей.

За наслідками дослідження, орган опіки і піклування дійшов однозначного висновку про необхідність рекомендації визначення місця проживання дітей з батьком.

Враховуючи викладені обставини в своїй сукупності, а також показання свідків, суд дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що місце проживання дітей слід визначити з батьком - позивачем ОСОБА_4

Суд обгрунтовано не взяв до уваги посилання відповідачки ОСОБА_5 на те, що ОСОБА_4 приймає наркотичні засоби, оскільки згідно довідки №100 Березівської ЦРЛ ОСОБА_4 на обліку в наркологічному кабінеті Березівської ЦРЛ не перебуває (а.с.46). Будь-яких інших доказів зловживання позивачем алкогольними або наркотичними засобами, матеріали справи не містять.

Апелянт ОСОБА_5 в своїй апеляційній скарзі посилається на принцип 6 Декларації з прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, згідно якого дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та під відповідальністю своїх батьків та у всякому випадку у атмосфері любові та моральної і моральної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім випадків коли мають місце виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

З цих підстав колегія суддів зазначає, що оскаржуваним рішення суду відповідачка ОСОБА_5 не розлучається зі своїми дітьми, вона має право проживати з ними за місцем проживання батька, на участь у їх вихованні та утриманні, а також приймати участь у їх гармонійному розвитку, на принципах любові та розуміння.

Більш того, відповідно до п.54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України», ухваленого 01.12.2006 року, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, інтереси неповнолітніх дітей сторін: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, будуть переважати над інтересами їх матері - ОСОБА_5 у разі, якщо їх місце проживання буде визначено з батьком - ОСОБА_4, який має постійний дохід, вживає максимальні заходи для того, щоб діти проживали, виховувались і розвивались у належному стані, відвідували дитячий садок та медичний заклад.

В свою чергу, у разі визначення місця проживання дітей з мамою - ОСОБА_5, їх умови проживання, виховання і утримання будуть значно гіршими, а можливо і небезпечними, що в даному випадку є недопустимим і не є ціллю цивільного судочинства, згідно засад, які передбачені п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, щодо його справедливості, добросовісності та розумності.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 09 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко