Справа №2/359/2215/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Саган В.М.,

при секретарі Степаненко А.О.

розглянувши у відкритому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції в м.Києві про зняття арешту з майна ,-

встановив:

17.08.2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, вимоги якого в ході розгляду справи уточнила та просила суд зняти арешт з земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_1; площею 0,2499 га, кадастровий номер НОМЕР_3; площею 0,2359 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходяться в с. Сеньківка, Бориспільського району, Київської області, що належали її чоловіку ОСОБА_2, накладеного постановою державного виконавця ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві у виконавчому проваджені №17552301 від 22.02.2010 року.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її чоловік ОСОБА_2. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_1; земельної ділянки площею 0,2499 га, кадастровий номер НОМЕР_3; земельної ділянки площею 0,2359 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходяться в с. Сеньківка, Бориспільського району, Київської області. Під час оформлення спадщини, було встановлено, що на вказані земельні ділянки, на підставі постанови державного виконавця ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві у виконавчому проваджені №17552301 від 22.02.2010 року було накладено арешт. Дана постанова була винесена у зв'язку з боргом перед ДПІ Деснянського району м. Києва в розмірі 2700,00 грн. Дана заборгованість була погашена 30.11.2010 року зв'язку з чим, в той же день державним виконавцем була винесена постанова про закінчення провадження. Однак арешт з майна боржника знятий не був. Дана обставина позбавляє її належним чином оформити спадкове майно, що залишилось після смерті чоловіка, з огляду на це вона і звернулась до суду.

В судове засідання позивач не з'явився, проте надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі просить їх задовольнити справу розглянути у його відсутність.

Представник відповідача, Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції в м.Києві, також в судове засідання не з»явився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за відсутності представника, проти заявлених вимог не заперечує.

Суд, дослідив, проаналізував та оцінив всі зібрані по справі докази у їх сукупності виходячи з їх допустимості, та прийшов до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, що підтверджується даними свідоцтва про одруження серія НОМЕР_4 від 28.11.2001 року ( а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть ( а.с.7).

Судом встановлено, що за життя чоловік позивачки, мав у власності земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_1; земельну ділянку площею 0,2499 га, кадастровий номер НОМЕР_3; земельну ділянку площею 0,2359 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходяться в с. Сеньківка, Бориспільського району, Київської області, що підтверджується даними витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с.8,9,10).

З метою оформлення спадщини позивач звернулась до нотаріуса, яким було встановлено, що на вказані земельні ділянки накладено арешт на підставі постанови державного виконавця ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві у виконавчому проваджені №17552301 від 22.02.2010 року.

З метою зняття наявного арешту представник позивачки 09.06.2016 року звернувся до ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.11-12).

Листом №1916/13 від 20.07.2016 року ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві(а.с.13) повідомило, що вищевказана постанова про накладення арешту була винесена у зв'язку з боргом ОСОБА_2 перед ДПІ Деснянського району м. Києва в розмірі 2700,00 грн. у виконавчому провадженні № 17552301 від 22.02.2010 року. На даний час виконавче провадження знищено. З цих підстав позивачу було відмовлено у знятті арешту та рекомендовано звернутись до суду.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІV (далі - Закон).

Статтею 1 Закону, визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 55 Закону у редакції, чинній на момент винесення постанови, передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

- винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження;

- винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах;

- винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

- проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Арешт застосовується:

1) для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації;

2) для виконання рішення про конфіскацію майна боржника;

3) при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Статтею 50 Закону у чинній редакції встановлено наслідки завершення виконавчого провадження.

Згідно з ч.ч. 1,2 вказаної норми, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби), офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Судом встановлено, що при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження, державним виконавцем питання щодо зняття арешту вирішено не було.

Відповідно до Конвенції про захист прав людини та основних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст.ст. 319 - 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України передбачено непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканості, а в водночас і в недоторканості самого майна власності. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27.08.76 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» «за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Аналогічна позиція щодо належних відповідачів при розгляді позовів про зняття арешту (боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт) викладена в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 N 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» в п. 16.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Враховуючи вищенаведене та ту обставину, що виконавче провадження № 17552301 від 22.02.2010 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ДПІ Деснянського району м.Києвазнищене, при цьому державним виконавцем під час закриття виконавчого провадження питання про зняття арешту не вирішено, суд приходить до висновку, що для відновлення законних прав та інтересів позивача, як спадкоємиці померлого власника, вказаний арешт на земельні ділянки необхідно зняти, тому позовні вимоги необхідно задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,10,11,60,174, 208,209,212-215,218 ЦПК України, суд,-

вирішив :

Позов ОСОБА_1 до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції в м.Києві про зняття арешту з майна - задовольнити.

Зняти арешт з земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_1; площею 0,2499 га, кадастровий номер НОМЕР_3; площею 0,2359 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходяться в с. Сеньківка, Бориспільського району, Київської області, що належали її чоловіку ОСОБА_2, накладеного постановою державного виконавця ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві у виконавчому проваджені №17552301 від 22.02.2010 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Саган В.М.