АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3755/16 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 635/1690/15-ц Караченцев І.В.
Категорія: право власності Доповідач - Швецова Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді : Швецової Л.А.,

Суддів: Довгаль А.П., Сащенка І.С.,

За участі секретаря: Єрьоменко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Харківського районного суду Харківської області від 18 січня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області про визнання права власності позивача в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області про визнання права власності на житловий будинок загальною площею 105,10 кв.м., житловою площею 53,80 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1, як спадкоємець за законом після смерті батька - ОСОБА_3 В обґрунтування позову вказав, що згідно довідки Русько-Тишківської сільської Ради від 28.01.2015 року № 87 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 був зареєстрований в погосподарській книзі Русько-Тишківської сільської ради по селу Черкаські Тишки за особистим рахунком НОМЕР_1 за батьком ОСОБА_3

Згідно тієї ж довідки за житловим будинком була закріплена земельна ділянка площею 1500 кв. м. з фонду Русько-Тишківської сільської ради.

В період 1968-1980 років на земельній ділянці батько позивача - ОСОБА_3 побудував житловий будинок літ «А-1» загальною площею 105,10 кв. м., житловою площею - 53,80 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчить технічний паспорт на житловий будинок від 06.02.2015 року.

Право власності на житловий будинок ні за ким не зареєстровано, про що свідчить довідка КП «ХРБТІ» від 20.02.2015 року № 38. Згідно вказаної довідки, цей житловий будинок не відноситься до категорії самовільного будівництва, але ж, право власності ні за кім не було закріплено.

Вся їх родина мешкала в житловому будинку, в останні роки в будинку був зареєстрований батько позивача - ОСОБА_3 і позивач - ОСОБА_2 та інші члени родини. Згідно з довідкою від 17.12.2014 року № 1096 Русько-Тишківської сільської ради, право власності не було зареєстроване за спадкодавцем - ОСОБА_2, і, відповідно, він не отримав правовстановлюючих документів на житловий будинок загальною площею 105,10 кв.м., житловою площею 53,80 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 і тому на теперішній час позивач не має можливості у передбаченому законом порядку отримати право на спадщину.

Рішенням Харківського районного суду м. Харкова від 18 січня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського районного суду м. Харкова від 18 січня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги повністю.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, апелянт зазначив, що на підтвердження року закінчення будівництва спірного житлового будинку ним були надані наступні докази: копія технічного паспорту на будинок, на а.с. 9, якого вказані роки забудови всіх будівель у складі цього будинку, де зазначено, що будинок літ. "А-1" та прибудова до нього літ. "А2-1" збудовані в 1968 році, а прибудова літ. "А1-1" - в 1980 році, навіть останні господарські будівлі були збудовані в 1990 році, після цього вже ніякі споруди не зводились, крім того в технічного паспорті на цей будинок відсутні відомості про будь-які об'єкти самочинного будівництва в його складі: довідка КП "ХРБТІ" № 38 від 20.02.2015 року, в якій також зазначено рік прибудови будинку - 1968; Інформація виконавчого комітету Русько-Тишківської сільської ради за номер 67 від 28.01.2015 року, в якій також відображено рік збудови будинку - 1968.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції були проігноровані зазначені відомості та обставини, вони не прийняті до уваги та їм не надано належної оцінки.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки Русько-Тишківської сільської Ради від 28.01.2015 року № 87 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 був зареєстрований в погосподарській книзі Русько-Тишківської сільської ради по селу Черкаські Тишки за особистим рахунком НОМЕР_1 за батьком позивача також за житловим будинком була закріплена земельна ділянка площею 1500 кв. м. з фонду Русько-Тишківської сільської ради.

В період 1968-1980 років на земельній ділянці його батько - ОСОБА_3 побудував житловий будинок літ «А-1» загальною площею 105,10 кв. м., житловою площею - 53,80 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1., вказаний факт підтверджується даними технічного паспорту на житловий будинок від 06.02.2015 року.

Право власності на житловий будинок ні за ким не зареєстровано, про що свідчить довідка КП «ХРБТІ» від 20.02.2015 року № 38. Згідно вказаної довідки, цей житловий будинок не відноситься до категорії самовільного будівництва, але ж, право власності ні за кім не було закріплено.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 постійно мешкали у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Позивач протягом 6 місяців звернувся до нотаріальної контори с заявою про прийняття спадщини.

Листом від 16.01.2015 року № 68/02-14 нотаріус відмовив позивачу у видачі правовстановлюючих документів на спадщину, бо не має оформленого права власності на житловий будинок на спадкодавця - ОСОБА_3

Інструкція «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP» від 31.01.1966 року, у п. 6 передбачає, що не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу. Відповідно до норм законодавства, які діяли станом на 1980 рік, виникнення права власності на будинок в сільській місцевості не було пов'язано з видачею правовстановлюючого документу та його реєстрацією. Також на період будівництва житлового будинку, яке тривало з 1968 року і було закінчено в 1980 році, не потрібно було введення об'єкту до експлуатації, що підтверджено листом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 року № 12/5-126, що роз'яснює, як потрібно реєструвати об'єкти нерухомості збудовані до 05.08.1992 року.

Згідно довідки КП «ХРБТІ» цей житловий будинок не відноситься до категорії самовільного будівництва, але ж, право власності ні за кім не було закріплено.

Відповідно до листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/04-13, по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності, одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи із змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли, за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями, отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності вказаним Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди, на момент будівництва спірного будинку, регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами), які передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Органи, які уповноважені здійснювати видачу правовстановлюючих документів на нерухоме майно, визначаються відповідно до положень Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, доданого до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року. У період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, зокрема може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради.

Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла.

Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат"свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 набув право власності на житловий будинок, розташований: АДРЕСА_1 та є єдиним власником зазначеного будинку.

01 липня 2014 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

З матеріалів справи вбачається, що єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є його син позивач по справі ОСОБА_2 При цьому, судова колегія вважає встановленим той факт, що позивач є рідним сином ОСОБА_3 що підтверджується свідоцтвом про народження.

ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судова колегія приходить до висновку, що позивач фактично прийняв спадщину, оскільки звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлених ст. 1270 ЦК України строк, однак спадщину не отримав у зв'язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючих документів на спірний будинок.

Судова колегія не може погодитися з висновками суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог і тому вважає, що позивачем були надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог і тому позов ОСОБА_2 до Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області про визнання права власності позивача в порядку спадкування за законом на домоволодіння розташоване за адресою АДРЕСА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 209, 218, п.2 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 18 січня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області про визнання права власності позивача в порядку спадкування за законом на домоволодіння розташоване за адресою АДРЕСА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок загальною площею 105,10 кв.м., житловою площею 53,80 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1, як спадкоємецем за законом після смерті батька - ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: