Справа № 357/5992/16-ц Головуючий у І інстанції Дмитренко А. М.
Провадження № 22-ц/780/6194/16 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 47 29.11.2016
УХВАЛА

Іменем України

29 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Іванової І.В., Гуля В.В.,

за участю секретаря: Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У квітні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який обґрунтовував тим, що поведінка матері по відношенню до власної дитини є аморальною та такою, що спричинила їй психологічну травму, яка негативно відображається на поведінці та стані здоров'я дитини.

Просив суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком - ОСОБА_1.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник надали зустрічну позовну заяву про визначення місця проживання малолітньої дитини посилаючись на те, що з народження син сторін по справі ОСОБА_2 проживав разом з матір'ю в належній їй на праві власності квартирі. Батько хлопчина здійснює на неї та дитину психологічний тиск, погрожує розправою, заподіював їй тілесні ушкодження, за що був притягнутий до кримінальної відповідальності, неодноразово звертався з різними заявами до правоохоронних органів з метою зганьбити її як жінку та матір. Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 09.09.2014 року встановлено порядок участі батька у вихованні та особистому спілкуванні з дитиною, але ОСОБА_1 ігнорує встановлені рішенням дні та години побачень з сином, не виконує рішення суду про стягнення з нього аліментів, син неодноразово в присутності працівників різних державних та правоохоронних органів висловлював бажання проживати саме з нею.

Просила суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 за постійним місцем проживання матері.

За ухвалою суду від 21.07.2016 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов ОСОБА_4

06.10.2016 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області постановлено ухвалу про залишення первісного позову без розгляду у зв'язку з неодноразовою неявкою до суду позивача або його представника.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції, просить ухвалити нове рішення, яким визначити місце проживання сина з ним. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише з формальних міркувань.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає у повній мірі.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та визначаючи місце проживання з матір'ю, суд першої інстанції виходив з того, що вона найбільш оптимально може забезпечити спокійні та належні умови проживання і виховання дитини, з метою саме забезпечення інтересів дитини, з врахуванням віку хлопчика та його психологічного стану, а відповідачем не доведено існування будь-яких виняткових обставин, які б зумовили необхідність розлучення малолітньої дитини з матір'ю.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Згідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували, але мають малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується копією свідоцтва про народження дитини, яке видано повторно 24.03.2015 року на виконання постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.02.2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_4, відповідно до якої зобов'язано відділ ДРАЦС реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_2 № 299 від 27.02.2007 року шляхом виправлення імені батька з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2» та по батькові дитини з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2», та видати повторне свідоцтво про народження дитини.

Наведене стверджується копією вказаної постанови суду /а.с.78-80/ та копією свідоцтва про народження дитини /а.с.142/, в якому батьками малолітнього ОСОБА_2 вказано: батько - ОСОБА_1 -громадянин Ірану, мати -ОСОБА_4 -громадянка України.

В судовому засіданні встановлено, що з вересня 2013 року сторони не підтримують стосунків, проживають окремо, мати з дитиною проживають у м. Білій Церкві, а батько хлопчика проживає у АДРЕСА_3, що було встановлено судом під час розгляду справи за позовом ОСОБА_4 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 та стверджується копією рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.08.2014 року /а.с.81/.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 належить на праві приватної власності АДРЕСА_2 загальною площею 41,2 кв.м, яка складається з 2-х житлових кімнат жилою площею 24,9 кв.м, коридора, шафи, туалета, ванної, кухні, лоджії, що слідує з копії договору дарування квартири від 13.09.1997 року /а.с.90/; згідно довідок управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради від 20.07.2016 року /а.с.91-92/, ОСОБА_4 та її син ОСОБА_2 зареєстровані у приватному АДРЕСА_4, в якому також зареєстровані батьки ОСОБА_4 та її брат ІНФОРМАЦІЯ_6, будинок належить на праві власності батькам ОСОБА_4 -ОСОБА_7 та ОСОБА_8, будинок має загальну площу 107 кв.м, складається з 5-ти кімнат житловою площею 58,7 кв.м.

Згідно копій актів обстеження умов проживання від 09.09.2014 року, від 29.04.2015 року, від 03.08.2016 року, складених представниками служби у справах дітей Білоцерківської міської ради за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.93-94, 138/, житло складається з 2-х житлових кімнат, кухні, коридору, ванної кімнати, туалету, в квартирі зроблений якісний сучасний ремонт, житлові кімнати оформлені як вітальня та дитяча кімната, умебльовані згідно з функціональним призначенням, кухня укомплектована необхідною електропобутовою технікою, мебльована кухонними меблями, ванна кімната і туалет обладнані сучасною сантехнікою, за цією адресою проживають ОСОБА_4 з сином ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартирі створено всі належні умови для проживання дитини.

Малолітній ОСОБА_2 навчається з 01.09.2015 року в Білоцерківському навчально-виховному об'єднанні «Перша Білоцерківська гімназія-школа 1 ступеня», на даний час є учнем 3-го класу, показав високий рівень успішності та добру поведінку, зі слів класовода, батько ОСОБА_2 -ОСОБА_1 не цікавиться навчанням та поведінкою сина, не відвідує батьківські збори, не приймає участі в матеріальному забезпеченні шкільного процесу малолітнього сина, тоді як мати хлопчика -ОСОБА_4 часто відвідує гімназію, приводить сина на заняття та забирає після їх закінчення, цікавиться навчанням та поведінкою сина, відвідує батьківські збори, цікавиться думкою фахівців, класного керівника стосовно виховання та навчання дитини, бере їх до уваги, що стверджується довідками гімназії за підписом директора та соціального педагога від 07.12.2015 року /а.с.100/ та від 22.07.2016 року /а.с.139/.

Згідно психолого-педагогічних характеристик ОСОБА_2 /а.с.99, 141/, хлопчик виховується в неповній сім'ї, проживає разом з мамою АДРЕСА_2, відносини в сім'ї доброзичливі, довірливі, мати проявляє надмірну турботу і піклування про сина, цікавиться його навчанням, поведінкою, відвідує батьківські збори, у хлопчина інтелектуальний розвиток високий, багатий словниковий запас, навчальні досягнення на високому рівні, хлопчик фізично розвинений, відноситься до 1-ї групи здоров'я, відвідує секцію плавання та гурток малювання, але хлопчик занурений в себе і неохоче йде на контакт, серед однокласників у нього мало друзів.

До суду першої інстанції надана копія висновку практичного психолога центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» А.В.Шишка від 12.03.2014 року /а.с.72/, в якому зазначається, що реабілітаційна робота триває з лютого 2014 року, причина: конфлікт в сім'ї, дитина розвивається згідно віку, потребує уваги, безпечного оточення, захищеності, мати ОСОБА_4 на співпрацю погоджується, батько ОСОБА_1 відвідав психолога, друга зустріч закінчилася побиттям матері в присутності дитини та працівників центру.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 працює на посаді медичної сестри у КЗ КОР «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер», згідно довідки про доходи з січня 2016 року по червень 2016 року включно нараховано заробітну плату в загальному розмірі 10 884 грн.03 коп. /а.с.89/, за місцем роботи ОСОБА_4 характеризується позитивно, користується повагою в колективі, має високу організованість та вихованість, що вбачається з копії характеристики з її місця роботи /а.с.107/.

Суду першої інстанції надано копії довідки Першої Білоцерківської гімназії про те, що ОСОБА_4 самостійно оплачує харчування сина /а.с.97/, довідки з Білоцерківської школи мистецтв № 1 про те, що ОСОБА_2 навчається в школі по класу образотворчого мистецтва, плата за навчання складає 100 грн. на місяць /а.с.102/, довідок освітнього центру «Альтернатива» про те, що ОСОБА_2 в 2015-2016 н.р. відвідує гурток «Англійська мова», вартість навчання 420 грн. на місяць, зі слів вчителя, батько учня не цікавиться життям дитини, не спілкується з учителями стосовно навчальних досягнень сина /а.с.104-105/, також згідно довідки цього центру, ОСОБА_2 пройшов курс підготовки до школи протягом двох років та ознайомився з предметами: письмо, читання, логіка, арифметика, розвиток мовлення, англійська та російська мови /а.с.106/,

В судовому засіданні також встановлено, що за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.08.2014 року /а.с.81/ з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі 2500 грн. щомісячно починаючи з 13.05.2014 року і до повноліття дитини, 15.12.2014 року на виконання рішення судом видано виконавчий лист про стягнення аліментів, а 21.01.2015 року державним виконавцем органу державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 46132159 щодо примусового виконання зазначеного виконавчого листа, що слідує з копій виконавчого листа та даної постанови /а.с.82-83/.

Відповідно до довідки-розрахунку по аліментах від 31.05.2016 року /а.с.84/, аліменти боржником взагалі не сплачуються, сума заборгованості - 62 500 грн.

Згідно витягу з кримінального провадження, 18.08.2015 року до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_4 про те, що її колишній чоловік ОСОБА_1 не сплачує аліменти на утримання їхнього сина, правова кваліфікація: КК України 2001 року, ст. 164 ч.1 /а.с.87/.

Отже, батько ОСОБА_2 участі у матеріальному забезпеченні свого сина не приймає, рішення суду про стягнення аліментів ним не виконується.

За вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2014 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.1 КК України, та призначено йому покарання у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 850 грн., одночасно стягнуто з нього на користь потерпілої ОСОБА_4 30029 грн. в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, цей вирок набрав законної сили відповідно до ухвали апеляційного суду Київської області від 24.02.2015 року, що стверджується копіями зазначених судових рішень /а.с.73-77/.

Як було встановлено судом під час розгляду кримінальної справи, 12.02.2014 року близько 12 год. в приміщенні центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода», де ОСОБА_4 з сином відвідували заняття у практичного психолога, ОСОБА_1 в ході сварки на гнуті неприязних відносин наніс ОСОБА_4 три удари кулаком правої руки в обличчя зліва, спричинивши останній легкі тілесні ушкодження; також 19.04.2014 року близько 17 год.50 хв. у дворі будинку АДРЕСА_5, де ОСОБА_4 перебувала з сином на дитячому майданчику, побачивши ОСОБА_1 вона кинулася з сином тікати, але він наздогнав їх і умисно наніс ОСОБА_4 один удар кулаком правої руки в область лівого плеча, спричинивши легкі тілесні ушкодження.

Згідно рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 347 від 09.09.2014 року «Про визначення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні та особистому спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_2» було вирішено встановити такий порядок участі батька у вихованні та особистому спілкуванні з сином: щомісяця з 10-00 год. 1 і 3 суботи до 18-00 год. 1 і 3 неділі та щосереди після навчальних занять до 18-00 години /а.с.68/.

Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 180 від 28.04.2015 року /а.с.69/ внесено зміни до вищезазначеного рішення виконкому, а саме: слова «щомісяця з 10-00 год. 1 і 3 суботи до 18-00 год. 1 і 3 неділі та щосереди після навчальних занять до 18-00 години» замінити на слова «щомісяця 1 і 3 суботи та 2-4 неділі з 10-00 години до 18-00 години; а слово «ОСОБА_2» у всіх відмінках замінити на «ОСОБА_2»,

Також згідно рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 111 від 25.03.2014 року щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_2 обом батькам було рекомендовано вирішувати даний спір в судовому порядку, на час розгляду цього питання на засіданні комісії з питань захисту прав дитини не було встановлено достатніх підстав для надання переваги одному з батьків щодо визначення місця проживання їхнього сина /а.с.116/.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд першої інстанції взяв до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як вказано вище, опікується хлопчиком мати ОСОБА_4, піклується про нього, цікавиться його навчанням, розвитком, створила всі умови для його виховання та проживання, син перебуває на її повному матеріальному утриманні, вона має на праві власності житло, офіційно працює, отримує заробітну плату.

Батько ОСОБА_2 власного житла на праві власності не має, що стверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с.156-159/, будинок в АДРЕСА_3, де проживає ОСОБА_1, належить ОСОБА_3, відомостей щодо офіційного місця роботи ОСОБА_1 суду не надано, батько ОСОБА_2 участі у матеріальному забезпеченні сина не приймає, він притягувався до кримінальної відповідальності за нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 в громадських місцях, що свідчить про його агресивну, неврівноважену поведінку.

Про таку поведінку ОСОБА_1 свідчить і той факт, що у матеріалах перевірки /ЖЕО № 20523 від 18.09.2014 року/ є висновок про результати перевірки по заяві ОСОБА_1 від 22.09.2014 року, в якому, зокрема, вказується на те, що при проведенні перевірки був опитаний малолітній ОСОБА_2., котрий повідомив, що останнім часом його батько постійно хапає його за руки, підвищує на нього голос, чим заподіює фізичного болю та психологічного стресу, в зв'язку з чим він боїться батька.

Одна з основних підстав, на яку посилався ОСОБА_1 у своєму позові про визначення місця проживання малолітнього сина разом з ним, це аморальна поведінка матері, вчинення дій сексуального характеру щодо сина, розбещення малолітнього хлопчика.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_1 щодо розбещення ОСОБА_4 їхнього сина проводилося досудове розслідування слідчим СВ Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області, в ході якого було допитано малолітнього ОСОБА_2, який показав, що проживає разом з мамою, маму дуже любить, вона його не ображає, не б'є, купляє йому необхідні речі тільки мама, вона робить з ним уроки.

В ході досудового слідства було також проведено судово-медичну експертизу щодо наявності тілесних ушкоджень у малолітнього потерпілого ОСОБА_2 , зокрема, в області статевих органів та анусу, згідно висновку експерта /а.с.112-113/, будь-яких тілесних ушкоджень, в т.ч. в області зовнішніх статевих органів та анусу, які б свідчили про травматичний характер їх походження, не має.

Згідно постанови слідчого від 06.05.2015 року кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.156 КК України /розбещення неповнолітніх/, закрито за встановленої відсутності події кримінального правопорушення, що слідує з копії цієї постанови /а.с.108-111/, зі змісту постанови вбачається, що в ході проведення розслідування об'єктивних даних щодо розбещення ОСОБА_4 та її батьком ОСОБА_7 малолітнього ОСОБА_2 не встановлено; також в ході проведення розслідування були оглянуті інтернет сторінки щодо виявлення участі ОСОБА_4 в порно фото-, відео, при перегляді яких участі ОСОБА_4 в порно фото, відео- виявлено не було.

Дана постанова по цей час не скасована.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що жодних виняткових обставин, які б були підставою для розлучення дитини з матір'ю, в даному випадку судом не встановлено, будь-яких належних доказів щодо аморальної поведінки ОСОБА_4 відносно її сина ОСОБА_2, суду не надано, суд першої інстанції з метою саме забезпечення інтересів дитини, враховуючи вік хлопчика, його психологічний стан, визначив місце проживання дитини з матір'ю, оскільки остання найбільш оптимально може забезпечити спокійні та належні умови проживання і виховання дитини.

Відповідачем у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень щодо неможливості проживання дитини з матір'ю.

Відповідно до ч.2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Доводи апелянта про те, що перебування сина з матір'ю може негативно вплинути на його виховання та здоров'я, а також те, що аморальна поведінка позивачки негативно впливає на процес виховання дитини, не заслуговують на увагу, адже не підкріплені належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана відповідна оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Оскільки, судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: