АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/25/16 Головуючий 1 інстанції -
Категорія:договірні Доповідач -Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого-судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

Черкасова В.В.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м.Харкова від 22 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про визнання кредитного договору недійсним,-

ВСТАНОВИЛА :

24 листопада 2014 року позивач звернувсь до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним з моменту укладання кредитний договір № 5863553 від 23.11.2007 року укладений між ним та відповідачем, який є правонаступником ЗАТ «Перший Український міжнародний банк» та на підставі ст.. 216 ЦК України застосувати наслідки недійсності вказаного правочину зобов»язавши відповідача приймати від нього залишок коштів ,що залишиться після приведення сторін у первісний стан, що існував до укладення вказаного кредитного договору рівними частками у гривні протягом 180 місяців за курсом НБУ на 23.11.2007 року -5.05 грн. за 1 дол.США.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що 23.11.2007 року між ним та відповідачем було укладено вказаний кредитний договір про надання йому кредиту в сумі 45 000,00 доларів США ,зі сплатою 11, 50% річних строком до 23.11.2027 року та звернувшись за правовою допомогою у листопаді 2014 року він з'ясував, що при укладенні вказаного кредитного договору відповідачем фактично не було досягнуто згоди з усіх істотних умов Кредитного договору, оскільки в ньому не узгоджено розмір абсолютного подорожчання кредиту за весь термін кредитування та реальна процентна ставка.

Як на підставу вказаних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем вимог пунктів 2 та 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та пунктів 1.3., 3.1., 3.2., 3.3., 3.8 Постанови Правління Національного Банку України № 168 від 10.05.2007 року та свідоме не надання йому перед укладення вказаного кредитного договору інформації, а саме: інформації щодо реальної процентної ставки та розміру абсолютного подорожчання кредиту, що вплинуло на здійснення ним вибору щодо отримання кредиту у відповідача, інформації про сукупну вартість кредиту , попередження про валютні ризики, методику, яка використовується Банком для визначення валютного курсу.

Як на підставу своїх вимог позивач , з посиланням на п.1, ч.2 п.2 ст. 19, п.2, 4 ст. 11 вказаного вище Закону України, ст. 638 та ч.3 ст. 203 ЦК України , зазначає на

приховування відповідачем під час укладання оспорюваного договору повної та об'єктивної інформації, щодо кінцевої сукупної вартості кредиту для здійснення ним як позичальником свідомого вибору та мотивом обману з боку відповідача було отримання ним додаткового прибутку ( т.1 а.с.1-5).

В запереченнях на позовну заяву позивача, представник відповідача ,з посиланням на вимоги ст. 627 України, пункт 1.1.1 умов оспорюваного позивачем кредитного договору, зазначає на їх безпідставність , а також про спилив строку позовної давності для звернення позивача у суд з зазначеним позовом ( т.1 а.с.25).

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 22 грудня 2014 року в задоволенні вказаних позовних вимог позивачу було відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вказані позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: неповідомлення його та представника про розгляд справи 22.12.2014 року та невідповідністю висновків суду обставинам справи та його доводам при подачі вказаного позову та наводить ті ж доводи, що і в позовній заяві.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, його представника та представника відповідача,перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав, на які посилається позивач в позовній заяві, для визнання оспорюваного позивачем кредитного договору недійсним.

При цьому, судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що 23.11.2007 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» , правонаступником якого є «Перший Український Міжнародний банк», був укладений кредитний договір № 5863553 про надання кредиту на суму 45000 доларів США зі сплатою 11,5 % річних до 23.11.2027 року та Пунктом 1.1. ст. 1 умов якого встановлено, що позичальник несе усі валютні ризики під час виконання зобов'язання за цим договором ( т.1 а.с.6-18 , 40-42).

Матеріали справи також свідчать про те, що до укладення вказаного кредитного договору позивач завернувсь до відповідача з анкетою-заявою, в яких ним підтверджено, що він ознайомлений з наявними формами кредитування, умовами отримання та користування кредитом, тарифами банку і проінформований про переваги та недоліки запропонованих схем кредитування ( т.1 а.с.154).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що при укладанні вказаного кредитного договору відповідач надавав позивачу інформацію про умови та сукупну вартість кредиту , про що свідчить підписаний позивачем додаток № 2 до зазначеного кредитного договору ( т.1 а.с. 26-29).

Судом апеляційної інстанції перевірялись доводи позивача про те, що наявний в додатку № 2 підпис викликає у нього сумнів щодо належності цього підпису саме йому та у справі призначалась судова почеркознавча експертиза.

Відповідно до висновків судового експерта № 5 від 01.04.2016 року підпис від імені ОСОБА_3 в рядку підпис у додатку № 2 до кредитного договору № 5863553 від 23.11.2007 року виконано ОСОБА_3 ( т.2 а.с.13-17).

Відповідно до от. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно до статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 2 статті 6 даного Кодексу передбачає, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Частиною 1 статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В ч.1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю » визначено,що валютні курси встановлюються Національним банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

За змістом Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 496 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 листопада 2003 року за № 1094/8415, а також додатку № 1 до нього, офіційний курс гривні до іноземних валют , зокрема : долару США, євро та швейцарського франку, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Отже , незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена .

Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір та визначаючи плату за користування кредитом у співвідношенні гривні до долару США , позивач брав на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладання договору не мав будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане, та взяв на себе такі валютні ризики ( п.1.1. ст.. 1 умов договору), а підписуючи вказаний договір взяв на себе , позивач надавав згоду на такі його умови.

Згідно до вимог частин 1 та ч.3 ст. 203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

В ч.1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5-6 ст. 203 ЦК України .

Згідно ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, яким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела в оману другу сторону щодо обставин, які мають істотне значення , такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечувала наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

В п.20 роз'яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Згідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Підписуючи вказаний кредитний договір позивач надавав згоду щодо його умов як таких, що його влаштовували, виконував умови договору, доказів, які б свідчили ,що відповідач навмисно ввів позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення при підписанні договору , як і невідповідності його умов Закону України «Про захист прав споживачів» , ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надав.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відповідності оспорюваного позивачем кредитного договору вимогам ч.2 ст. 11 «Закону України про захист прав споживачів» та відмови йому в задоволенні зазначених позовних вимог.

Доводи , викладені позивачем в апеляційній скарзі вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав , встановлених ст. 309 ЦПК України, для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315, 317, 319, 218 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 22 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя : І.Г.Гальянова

Судді : А.І.Колтунова

В.В. Черкасов