Справа № 2-198/09
Провадження№ 6/266/72/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Пантелєєва Д.Г., за участі секретаря Циганкової М.М., державного виконавця Лапая А.В., представників стягувача ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні подання заступника начальника Приморського відділу Державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 про зміну способу та порядку виконання рішення суду -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 10 липня 2009 р. був частково задоволений позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зобовязання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди. ОСОБА_5 зобовязано за власний рахунок поновити межі земельної ділянки № 252, що розташована по вул. Полуничній в Садівничому товаристві «Маяк» Приморського району м. Маріуполя, що належить ОСОБА_4, згідно Державного акту про право приватної власності на землю І-ДН № 016598, зареєстрованого 01.09.2000 р. в Книзі записів державних актів за № 347, шляхом винесення будь-яких будівель, споруд та облаштувань, що належать ОСОБА_5, на відстань не менш як один метр від законної межі земельної ділянки № 252 (по прямій лінії від позначки А до позначки Б) в сторону ділянки № 253 по пров. Малиновому.

Рішення набрало законної сили 22 вересня 2009 року.

Заступник начальника Приморського ВДВС ОСОБА_3 звернувся до суду із поданням про зміну способу та порядку виконання рішення суду, яке в наступному уточнив, посилаючись на те, що ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 16 грудня 2013 р. відбулася заміна боржника з померлого ОСОБА_5 на правонаступника - ОСОБА_6 Вважаючи, що виконати рішення суду без участі боржниці неможливо, то держвиконавець у поданні просив зобовязати ОСОБА_6 поновити межі земельної ділянки № 252, що розташована по вул. Полуничній в Садівничому товаристві «Маяк» Приморського району м. Маріуполя, що належить ОСОБА_4, згідно Державного акту про право приватної власності на землю І-ДН № 016598, зареєстрованого 01.09.2000 р. в Книзі записів державних актів за № 347, шляхом винесення будь-яких будівель, споруд та облаштувань на відстань не менш як один метр від законної межі земельної ділянки № 252(по прямій лінії від позначки А до позначки Б) в сторону ділянки № 253 по пров. Малиновому.

В судовому засіданні державний виконавець Лапай А.В. доводи заяви підтримав, пояснивши, що для усунення проблем із виконанням рішення суду слід змінити спосіб та порядок його виконання без зобовязання боржниці поновити межі земельної ділянки за власний рахунок та вказівки про винесення будь-яких будівель, споруд та облаштувань, що належать ОСОБА_6, оскільки вказані будівлі і споруди є самовільними, а від цього права власності на них відсутнє.

Представники стягувача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні доводів подання не визнали, просили у його задоволенні відмовити, пояснивши, що у виконавчому листі зазначений такий спосіб, який може бути застосований, а рішення суду можна виконати без зміни способу та порядку його виконання. Незаконні будівлі, споруди та облаштування є будівельними матеріалами, і належать боржниці.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні подання з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 36, п. 2) ч. 1 ст. 41, ч.ч. 1, 2 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. За наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Кошти виконавчого провадження складаються з: 2) авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій. З метою забезпечення провадження виконавчих дій стягувач може за погодженням з державним виконавцем внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби певну грошову суму для здійснення необхідних витрат або покриття їх частини, якщо інше не передбачено цим Законом. Після завершення виконавчого провадження авансовий внесок повністю повертається стягувачу, якщо інше не передбачено цим Законом.

Пунктом 3.14 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 передбачено, що авансові внески для здійснення необхідних витрат на забезпечення провадження виконавчих дій або для покриття їх частини можуть бути зроблені стягувачем шляхом перерахування цих коштів безпосередньо на відповідний рахунок органу ДВС. Суму коштів, яку необхідно внести на відповідний рахунок органу ДВС, стягувач визначає за погодженням з державним виконавцем з урахуванням необхідних витрат для проведення робіт. У разі завершення виконавчого провадження державний виконавець готує звіт про використання авансового внеску, в якому наводить перелік витрат, які було здійснено за рахунок авансового внеску, із зазначенням сум коштів, які було сплачено на фінансування кожної з витрат. До звіту додаються копії платіжних документів, що підтверджують сплату відповідних коштів.

Таким чином, законодавством України чітко визначено, які саме дії має вчинити держвиконавець в разі авансування стягувачем примусового виконання рішення суду. При цьому держвиконавцем не заперечується факт того, що стягувач неодноразово звертався із заявами щодо авансування витрат на проведення виконавчих дій, з дозволу державного виконавця вносив кошти на депозитний рахунок ВДВС, але державним виконавцем так і не було виконано рішення та авансовий внесок повертався стягувачеві. А, оскільки будівлі, споруди та облаштування, які треба винести від межі земельної ділянки ОСОБА_4, є самочинним будівництвом, а від цього боржниця ОСОБА_6 має право власності не на них, а тільки на будівельні матеріали, то посилання держвиконавця на неможливість виконання рішення суду без участі боржника і у звязку із відсутністю у боржника права власності на самочинне будівництво, є безпідставними.

Виконання рішення суду за рахунок тільки стягувача приведе до того, що боржник взагалі буде звільнений від обовязку виконати рішення суду примусово та такий обовязок буде покладено тільки на стягувача, що порушить його права.

Керуючись ст. 373 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання заступника начальника Приморського відділу Державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 про зміну способу та порядку виконання рішення суду - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції в 5-денний строк з дня її проголошення, а особою, у відсутність якої постановлено ухвалу в той же строк, з дня отримання копії ухвали.

Суддя Д.Г. Пантелєєв