Справа № 152/766/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Соколовської Т.О.

при секретарі Годованюк І.Л.

з участю

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді в залі суду справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

19.05.2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з липня 2008 року по листопад 2011 року. Від цього шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_4 просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі по 800 гривень щомісячно, починаючи з часу первинного звернення її до суду, - з 24.02.2016 року і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що відповідач з сім'єю не проживає, участі в утриманні та вихованні дитини не приймає, чим ставить сім'ю у скрутне матеріальне становище.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, посилаючись на ті ж самі обставини, що і в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнали частково, просили стягнути з відповідача на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі по 450 -500 гривень щомісячно. Суду пояснили, що відповідач не має змоги сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі визначеному позивачкою, оскільки він має невеликі і нерегулярні доходи.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 липня 2008 року (а.с.7). Від даного шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8), який проживає біля позивачки і знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою виконкому Деребчинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області № 938 від 22.02.2016 року (а.с.11). Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 15.11.2011 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.9). Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, чим ставить сім'ю в скрутне матеріальне становище. Домовленості про добровільну сплату аліментів у позасудовому порядку між сторонами не досягнуто.

24.02.2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до його повноліття.

29.02.2016 року Шаргородським районним судом Вінницької області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.02.2016 року і до досягнення сином повноліття (а.с.13).

10.03.2016 року ОСОБА_2 подав заяву до суду про скасування судового наказу (а.с.14).

17.03.2016 року ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області судовий наказ від 29.02.2016 року, виданий Шаргородським районним судом Вінницької області за заявою ОСОБА_4 про стягнення аліментів на дитину з ОСОБА_2 скасовано (а.с.15).

19.05.2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини в порядку позовного провадження (а.с.1).

Установленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини, ст.5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 180-184, 191 СК України.

Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток.

Відповідно до ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").

Згідно з вимогами ст.ст.60,213,214 ЦПК України та принципу оцінки доказів (ст.212 ЦПК України) суд перевірив доводи сторін як у підтвердження, так і в заперечення позову та факти, які підлягають встановленню, з метою з'ясування та дослідження матеріального стану, стану здоров'я сторін, наявність у відповідача інших дітей і непрацездатних членів сім'ї, його спроможності сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірах, визначених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 є працездатним за віком і станом здоров'я, ніде не працює, інших утриманців не має.

При цьому, суд не приймає до уваги ствердження відповідача ОСОБА_2 про те, що він фінансово спроможний надавати кошти на утримання дитини лише у розмірі 450-500 гривень, оскільки, в силу вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з тим, відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтвердили його неспроможність сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини у більших розмірах.

Те, що відповідач не працює не є підставою для ухилення від виконання обов'язку по утриманню дитини, оскільки, доказів, у підтвердження того, що він, щонайменше намагався працевлаштуватися, звертався в Центр зайнятості по питанню працевлаштування ОСОБА_2 суду не надав.

Суд враховує ці доводи, проте констатує той факт, що обґрунтованих перешкод для працевлаштування ОСОБА_2 не має, і не заперечує можливості працевлаштування і сплати аліментів на утримання малолітньої дитини.

Позивач ОСОБА_4 надала суду належні та допустимі докази для присудження аліментів на утримання дитини, такі як: свідоцтво про народження малолітнього ОСОБА_6 (а.с.8); свідоцтво про одруження ОСОБА_2 та ОСОБА_4.(а.с.7); рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 15.11.2011 року у цивільній справі № 2-725/11 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (а.с.9); довідку виконкому Деребчинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області № 937 від 22.02.2016 року, із якої вбачається, що малолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом зі своєю матір'ю ОСОБА_4 в с. Деребчин Шаргородського району Вінницької області і перебуває на її утриманні (а.с.11).

Суд визнає достовірність цих доказів з урахуванням того, що вони відповідають і не суперечать поясненням сторін, узгоджуються між собою і не викликають сумніву у суда.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Згідно із ст.ст. 180-184, 191 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. У разі ухилення батьків від виконання цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються з матері, батька дитини в частці від їх доходу і (або) у твердій грошовій сумі за рішенням суду. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Згідно з ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище платника аліментів і приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідач ОСОБА_2 є здоровою, працездатною людиною, інших утриманців не має, має можливість працювати, зобов'язаний утримувати власну дитину та спроможний сплатити аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 24.02.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалюючи таке рішення суд виходить із захисту інтересів дитини та з вимог діючого законодавства.

Так, відповідно до статті 7 ЗУ "Про державний бюджет на 2016 рік" прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, зокрема для дітей віком від 6 до 18 років з 01 травня 2016 року становить 1531 грн. Позивачка, як мати несе рівні з відповідачем витрати по утриманню дитини, але при цьому доглядає дитину на відміну від відповідача, що впливає на її можливість покращити заробіток, тому розмір аліментів в сумі 700 гривень забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання дитиною надійного стабільного матеріального утримання з боку батька.

За таких обставин суд приходить до висновку, що право малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 на матеріальне утримання з боку батька порушено і підлягає судовому захисту.

За правилами ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову.

Разом з тим, суд вважає, що при вирішенні даного цивільно - правового спору слід керуватися положеннями ч.2 ст.191 СК України за приписами якої, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не зміг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Так як позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини у мінімальних розмірах 24.02.2016 року, про що подала суду відповідні докази і не отримує аліментів на утримання дитини не з своєї вини, а через небажання ОСОБА_2 їх сплачувати, то суд вважає, що аліменти слід стягувати з дня подачі первинної зави до суду про стягнення аліментів з відповідача, тобто з 24.02.2016 року.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, ч.2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" підлягає стягненню з відповідача судовий збір в розмірі 551 грн.20 коп.

Підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_4 документально підтверджені витрати на правову допомогу в сумі 500 гривень (а.с.31-35).

В силу п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,88,212-215, 367 ЦПК України, на підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини, ст.5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 180-184, 191 СК України ст.ст. 180-184, 191 СК України, ст. 7 ЗУ "Про державний бюджет на 2016 рік", суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, не працюючого на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі по 700 (сімсот) гривень щомісячно, починаючи з 24.02.2016 року і до досягнення дитиною повноліття, з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 3.07.1991 року в редакції Закону від 6.02.2003 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в сумі 500 (п'ятсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 користь Держбюджету Шаргородського району Вінницької області (рахунок отримувача 0687) судовий збір в сумі 551 (п ' ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Т.О. Соколовська