1Справа № 335/2510/16-ц 2-н/335/453/2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2016 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Апаллонова Ю.В., розглянувши заяву Житлово-будівельного кооперативу №63 Дніпровського титано-магнієвого заводу про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за комунальні послуги, витрат на правову допомогу з ОСОБА_1, ОСОБА_2, -

в с т а н о в и в :

Заявник звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за комунальні послуги з ОСОБА_1, ОСОБА_2, у якій просить стягнути солідарно з відповідачів на користь ЖБК № 3 Дніпровського титано-магнієвого заводу заборгованість за надані комунальні послуги 3624,78 грн, судові витрати 678 грн. судового збору та 800 грн. витрат на правову допомогу та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за надані їй комунальні послуги у сумі 2887,27 грн.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути виданий в разі заявлення вимог про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 100 ЦПК України, суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо заявлено вимогу, не передбачену статтею 96 цього кодексу.

Відповідно до ч.5 ст. 100 ЦПК України, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов'язані і окремий їх розгляд неможливий, то суд відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Пунктом 8 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23.12.2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» передбачено, якщо у заяві про видачу судового наказу обєднано вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суддя ухвалою відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу в частині цих вимог, а щодо вимог, які підлягають розгляду в порядку наказного провадження, вирішує питання про відкриття наказного провадження. Якщо такі вимоги між собою взаємоповязані та окремий їх розгляд неможливий, то суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу (частина пята статті 100 ЦПК), але лише за умови сукупності таких підстав.

Як вбачається з матеріалів заяви, заявником ЖБК №3 Дніпровського титано-магнієвого заводу заявлено вимогу про стягнення з боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно витрат на правову допомогу, що в свою чергу не входить до переліку вимог передбачених ст. 96 ЦПК України, щодо видачі судового наказу.

Відтак, у прийнятті заяви про видачу судового наказу в частині вимог про стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити.

Щодо вимог, які підлягають розгляду в порядку наказного провадження заборгованості за комунальні послуги, вирішуючи питання про відкриття наказного провадження суд приходить до такого.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Разом з тим, відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 14 від 23.12.2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, судовий наказ може бути видано при наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

Такі вимоги заявником при поданні заяви про видачу судового наказу не дотриманні, а саме не надано відповідних договорів про надання таких послуг, відсутні докази, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг боржниками, а також у заяві не обґрунтовані вимоги та не додані документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, саме за який період розрахована сума заборгованості з врахуванням порядку застосування тарифів на відповідні послуги у певний період їх надання.

Окрім того, до заяви надані три довідки від 01.03.2016 року: №15 ЖБК №3 згідно до якої ОСОБА_3 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, а згідно до довідки №17 від ЖБК №3 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 і має склад родини 2 особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_1, а згідно до довідки №16 від 01.03.2016 року за адресою: АДРЕСА_2 ніхто не зареєстрований і у заяві про видачу судового наказу заявник просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за надані їй житлово-комунальні послуги за місцем проживання у кв.№105 і як користувача квартири №53.

В сукупності ці обставини та недотримання п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 14 від 23.12.2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» як і зміст заявлених вимог безумовно свідчать про наявність спору про право.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 14 від 23.12.2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви.

Відповідно до п. 2 ч.3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Оскільки заявник ставить вимогу про стягнення заборгованості за надані послуги без відповідних договорів про надання таких послуг та доказів, що підтверджують фактичне їх надання та отримання боржником, а також у заяві не обґрунтовані вимоги та не додані документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, саме за який період розрахована сума заборгованості з врахуванням порядку застосування тарифів на відповідні послуги у певний період їх надання, суддя приходить до висновку, що із заяви і поданих документів вбачається спір про право, а тому слід відмовити у її прийнятті.

З урахуванням викладеного вважаю, що ЖБК №3 Дніпровського титано-магнієвого заводу необхідно відмовити у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Керуючись п.1,2 ч.3 ст. 100, ч.5 ст.100 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Відмовити у прийнятті заяви Житлово-будівельного кооперативу №63 Дніпровського титано-магнієвого заводу про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за комунальні послуги, витрат на правову допомогу з ОСОБА_1, ОСОБА_2.

Роз'яснити Житлово-будівельному кооперативу №63 Дніпровського титано-магнієвого заводу право на звернення з вимогами до суду у порядку позовного провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Ю.В. Апаллонова