Справа № 444/2590/13-ц
Провадження № 6/444/12/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року Жовківський районний суд Львівської області у складі :

головуючого судді Ясиновський Р. Б.

секретар судового засідання Реміцька І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовква подання державного виконавця ВДВС Жовківського РУЮ ОСОБА_1 про визначення частки майна боржника,

встановив:

29 лютого 2015 року державний виконавець Відділу ДВС Жовківського РУЮ ОСОБА_1 за погодженнм з начальником відділення звернувся до суду із поданням, у якому просить з метою подальшого виконання рішення суду визначити 1/2 частку квартири № 5, що належить ОСОБА_2, як набута подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в 2009 році є об"яєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними та знаходиться за адресою, будинок № 10 по вул. Плугова у м. Львові

Подання обґрунтоване тим, що на виконанні у відділі ДВС Жовківського РУЮ Львівської області перебуває виконавчий лист № 444/2590/І3-ц виданий 14.11.2013р. Жовківським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_4 в сумі 230879.92 грн. боргу. На даний час боржником загальна сума боргу за виконавчими документами не сплачена, в зв»язку з чим державним виконавцем у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» було розпочате примусове виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на майно боржника. Відповідно до частини 6 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» статті 366 ЦК України, у випадках, коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23233227 від 08.07.2009 р. відомо, що за гр. ОСОБА_3, зареєстровано 1/1 частка квартири № 5, що знаходиться за адресою, м. Львів вул. Плугова, 10, а так як квартира набута подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в 2009 році є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. 10.09.2013 року був накладений арешт майна боржника та оголошено заборону на відчуження належної боржнику 1/2 долі квартири № 5, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Враховуючи відсутність коштів та іншого майна, зареєстрованого за боржником, що унеможливлює виконання судового рішення, стягнення має бути звернутим на майно боржника, тобто 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Сторони в судове засідання не прибули, хоча про час та місце розгляду даного питання повідомленні належним чином. Державний виконавець Березюк В.Р. подав до суду письмове клопотання про розгляд подання у його відсутності. Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, з жодним клопотанням до суду не звертався, а тому суд, відповідно до вимог ст.. 379 ч. 2 ЦПК України вважає за можливе вирішити дане подання у його відсутності сторін які не прибули в судове засідання, так як таке питання суд вирішує у десятиденний строк у судовому засіданні з повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб і їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксація судового засідання за допомогою технічного запису не здійснюється.

Дослідивши фактичні обставини справи суд вважає, що подання слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ст.. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. ст.. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беріть участь у справі, виникає спір.

У відповідності до ч. 1 ст. 379 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до ст.. 52 ч. 6 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду.

При цьому, виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, відповідно до зазначених норм, означає отримання власником, що виділяється, своєї частки в натурі в приватну власність або при неможливості поділу майна відповідно до часток на отримання грошової або іншої компенсації за свою частку від інших співвласників, до яких переходить право власності на цю частку.

Відповідно до ст.. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Як вбачається із рішення апеляційного суду Львівської області від 26.02.2015 року яке залишено без змін ухвалою вищого спеціалізованого суду від 12.08.2015 р., квартира АДРЕСА_3 була набута подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в 2009 році і відповідно до ч. 2 ст. 60 та ч. 1 ст. 70 СК України є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя та у разі поділу майна,що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Із свідоцтва на квартиру від 01.07.2009 року вбачається, що квартира в АДРЕСА_4 належить на праві приватної власності ОСОБА_3. Свідоцтво видане на підставі наказу управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 01.07.2009 року № 1437-Ж-Ш.

Із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що право власності на квартира в АДРЕСА_4 зареєтровано на ОСОБА_3

Із оглянутої цивільної справи № 444/1146/14-ц пр.. 2/444/518/2014 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання недійсними угод про відчуження майна, а саме заяви ОСОБА_2 поданої до нотаріальної контори, копія якої долучена до матеріалів даної справи, вбачається, що такою він дав свою згоду дружині ОСОБА_3 на відчуження будь-яким способом квартири АДРЕСА_5, набутої ними під час перебування в зареєстрованому 02.09.1978 р. шлюбі.

Таким чином, враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання, що подання слід задовольнити та визначити ? частку квартири № 5, що належить ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

Керуючись ст. 379 ЦПК України, ч. 3 ст. 5, ст. 55, 57, 58, 61, 62 Закону України «Про виконавче провадження» суд,

ухвалив:

Подання задовольнити.

Визначити 1/2 частку квартири № 5, що належить ОСОБА_2, як набуту подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в 2009 році є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя та знаходиться за адресою АДРЕСА_4.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м. Львова шляхом подачі протягом десяти днів апеляційної скарги.

Головуючий: Ясиновський Р. Б.