АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/869/16 Головуючий 1 інстанції
Справа № 643/4044//15-ц ОСОБА_1
Категорія:земельні Доповідач Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря: Прологаєвої А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 листопада 2015 року у справі за позовом в.о. Ізюмського міжрайонного прокурора Харківської області в інтересах держави до Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Харківській області та ОСОБА_3, третя особа у справі : Державна інспекція сільського господарства в Харківській області про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держземагенства у Харківській області, визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельних ділянок,-

ВСТАНОВИЛА :

31.08.2015 року прокурор звернувсь до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Харківській області від 24.10.2014 року № 2843-СГ про надання ОСОБА_3 в оренду для ведення фермерського господарства земельних ділянок державної власності сільськогосподарського призначення (ріллі), які розташовані за межами населених пунктів на території Вірнополіської сільської ради договір оренди земельних ділянок,загальною площею 1092437га із яких земельну ділянку площею 229450 га за кадастровим номером :04:000:0406; земельну ділянку площею 20,0000 га за кадастровим номером :02:000:0351, земельну ділянку площею 40,1143 га за кадастровим номером :04:000:0403, земельну ділянку площею 151844 га за кадастровим номером :02:000:0353 та зобов»ясати ОСОБА_3 повернути вказані земельні ділянки державі.

Як на підставу пред»явлення позову до Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Харківській області, прокурор зазначає на правонаступництво Головного управління Держземагенства у Харківській області.

26 жовтня 2015 року представником ОСОБА_3, ОСОБА_4 заявлено клопотання , в якому вона, посилаючись на те, що вказана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, просить закрити провадження по вказаній справі на підставі п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 листопада 2015 року у задоволенні вказаного клопотання представнику ОСОБА_3-ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати вказану ухвалу суду як незаконну та постановити нову ухвалу, якою закрити провадження у зазначеній справі.

Доводи апеляційної скарги в частині відмови судом в задоволенні клопотання щодо закритті провадження у справі про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держземагенства у Харківській області № 2843-СГ від 24.10.2014 року обгрунтовує порушенням судом першої інстанції норм процесуального права та рішення Конституційного суду України від 01.04.10 року № 10-рп/2010 , яке на думку відповідача повинно було застосовуватись судом першої інстанції за аналогією права та відповідно до якого відповідач у даній справі є суб»єктом владних повноважень та оскарження вказаного наказу підлягає розгляду на підставі п.1 ч.1 ст. 17 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Також зазначає, що законність зазначеного наказу вже була предметом спору в порядку адміністративного судочинства в справі № 2843-СГ та в процесі розгляду адміністративним судом була дана правова оцінка того, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2015 року по цій справі набрала законної сили, що у відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню в зазначеній справі

Доводи апеляційної скарги в частині відмови судом першої інстанції в задоволенні клопотання щодо закриття провадження у справі в частині визнання недійсним зазначеного договору оренди земельних ділянок, обгрунтовує тим, що вказаний договір укладено між Головним управлінням Держземагенства у Харківській області та нею , а вона є засновником Фермерського господарства «Ладагро» та право оренди земельних ділянок, яке виникло на підставі оскаржуваного договору оренди реалізується та здійснюється у порядку передбаченому Законом України «Про фермерське господарство» , а тому його сторонами є юридичні особи, у зв»язку з чим вказаний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Сторони та представник третьої особи в судове засідання суду апеляційної інстанції не з»явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, і це у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України,є підставою для розгляду справи за відсутності сторін та представника третьої особи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як свідчить позовна заява прокурора підставою для звернення його до суду з зазначеним позовом слугують земельні відносини, щодо оренди зазначених вище земельних ділянок, суб»єктами яких є Головне управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Харківській області як правонаступник Головного управління Держземагенства у Харківській області , фізична особа ОСОБА_3 та Державна інспекція сільського господарства в Харківській області .

Як свідчить оспорюваний прокурором наказ Головного управління Держземагенства у Харківській області « 28743-Сг від 24.10.2014 року про надання в оренду земельних ділянок державної власності , даний наказ було видано на підставі статей 15-1, 22, 31, 122, пунктів 1 статті 123, 124, 134 ЗК України, Законів України «Про

оренду землі» та «Про фермерське господарство» та Положення про Головне управління Держземагенства у Харківській області.

Відповідно до роз»ясень, які містяться в п.7 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», земельні відносини, субєктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а обєктами землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного Кодексу України; далі ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них субєкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Згідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України , завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як встановлено ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

В ч.2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч.1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно п.п.1,7 ст. 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Статтею 80 ЗК України встановлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади на землі державної власності, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

За змістом статей 2, 5 ЗК України, держава при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

У даній справі Головне управління Держземагенства у Харківській області, на підставі статті 15-1 Земельного Кодексу України, та Положення про Головне управління Держземагенства у Харківській області, реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою державної власності та у відповідності до ст.5 Земельного кодексу України , є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Крім того, у спірних відносинах їх учасники не підпорядковані один одному, а суб'єкт владних повноважень Головне управління Держземагенства у Харківській області - владних управлінських функцій не здійснювала.

Отже, спори предметом яких є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав на неї, розгляду за правилами КАС не підлягають. У разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Вищенаведена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 11 листопада 2014 року у справі №21-493а14 та від 09 грудня 2014 року у справі №21-308а14.

Крім цього, прокурор звернувсь до суду з вимогами про захист цивільних прав держави, пов'язаних із правом користування земельною ділянкою.

Як визначив Верховний Суд України у постанові від 16 грудня 2014 року у справі №21-544а14, спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, має не публічний, а приватно-правовий характер, а тому вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів.

За таких обставин виниклий між сторонами спір щодо визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держземагенства у Харківській області № 2843 СГ від 24.10.2014 року не носить характеру публічно-правового та не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.

Як свідчать матеріали справи , оспорюваний прокурором договір оренди землі від 13 листопада 2014 року , було укладено між Головним управління Держземагенства у Харківській області та ОСОБА_3 як фізичною особою ( а.с.11-14).

Матеріали справи також свідчать про те, що на час укладення зазначеного договору оренди землі фермерське господарство «Ладагро» створено не було , оскільки його Статут було затверджено та зареєстровано 30 березня 2015 року та фермерське господарство як юридична особа зареєстровано 31.03.2015 року, що підтверджується наявними у матеріалах справи копією його статуту та Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців ( а.с.77-90).

Вказані обставини справи свідчать про те, що сторонами зазначеного вище договору оренди землі є юридична - Головним управління Держземагенства у Харківській області, правонаступником якого є Головне управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Харківській області та фізична особа - ОСОБА_3.

В ч.1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи ( у тому числі іноземці), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб»єкта підприємницької діяльності , мають право звернутися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно ч.2 ст. 3 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

За таких обставин виниклий між сторонами спір щодо визнання недійсним вказаного договору оренди землі не підпадає під юрисдикцію господарського суду, а підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на наведене, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі з підстав , встановлених п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України та обгрунтовано відмовив представнику відповідача ОСОБА_3- в задоволенні зазначеного клопотання.

Доводи, викладені відповідачем ОСОБА_3 в апеляційній скарзі вказаних висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухвали суду від 20 листопада 2015 року, і це, у відповідності до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України , є підставою для залишення її без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 312, ст.ст. 315, 317, 319, 218, 324 ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає як така,що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий, суддя: І.Г.Гальянова

Судді : А.І.Колтунова

ОСОБА_2