"25" листопада 2016 р. м. Київ
Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
Головуючого судді САВЛУК Т.В.
при секретарі Дзюбі Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,
03 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 просила розірвати шлюб укладений з ОСОБА_2 та стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частки (але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) з усіх доходів відповідача щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, що є предметом позову.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, просить розірвати шлюб, заперечує щодо надання строку на примирення, та стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі визначеному в позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток за адресою, яка вказана в позовній заяви, що підтверджується зворотнім поштовим повідомлення про отримання судової повістки про виклик до суду, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом подати письмові заперечення не скористався.
На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.
Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України).
Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до положень ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Як убачається з матеріалів справи, підтверджується наявними у справі доказами, з 05 листопада 2005 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу подружжя має малолітню дитину - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, сімейне життя подружжя не склалось, у зв'язку з тим, що між подружжям відсутнє порозуміння, виникають постійні сварки, майже відсутнє спілкування, з березня 2016 року сімейно-шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач бажання не має, заперечує щодо надання судом строку на примирення, відповідач процесуальним правом взяти участь у судовому засіданні не скористався, доказів, які мали спростувати наведені позивачем підстави для розірвання шлюбу та стягнення аліментів, суду не надав.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливими, оскільки з березня 2016 року не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, позивач поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не має, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.
Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За умов ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками дитини записані: ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 02 січня 2009 року, (актовий запис №02) (а.с. 9).
За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що малолітня дитина проживає разом з матір'ю, перебуває на її утриманні, відповідно до вимог сімейного законодавства має право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків.
Судом встановлено, що ОСОБА_2, батько дитини, є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини.
За умов ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
З огляду на викладене, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, враховуючи положення ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік" де встановлено з 01 травня 2016 року прожитковий мінімум на дітей віком віком від 6 до 18 років - 1531,00 грн., на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, та вимог ст. 181 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів підлягає задоволенню, ухвалюючи рішення, суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частки щомісячно, але не меньше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 03 жовтня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття.
Згідно ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
В порядку п.1 ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до ст. 81, 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551,20 грн., який сплачено за подання позову про розірвання шлюбу, та стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп., оскільки позивач був звільнений від сплати судових витрат за подання позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей..
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 150, 180, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 10, 11, 58, 60, 88, 174, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї 05 листопада 2005 року (актовий запис №1887) - розірвати.
Після розірвання шлюбу дружині залишити прізвище «ОСОБА_1», прізвище чоловіка залишити «ОСОБА_2».
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Києва, місце роботи невідоме, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, місце роботи невідоме, аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 03 жовтня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Києва, місце роботи невідоме, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, місце роботи невідоме, аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, у межах суми платежу за один місяць.
Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення суду.

С у д д я