Справа № 136/2078/15-ц Провадження № 22-ц/772/1866/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Вавшко В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

ГоловуючогоОСОБА_2,
суддів:ОСОБА_3, ОСОБА_4,
при секретарі:ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі-ПАТ КБ «ПриватБанк») на заочне рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 06 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вказаним позовом, зазначало, що 07.06.2011 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" і відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, за яким позичальник отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, станом на 30.09.2015 року у ОСОБА_6 перед банком утворилася заборгованість у розмірі 44 257,73 грн., з них: 12 801,83 грн. заборгованість за кредитом; 26 740,59 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 2 131,61 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 ОСОБА_7 і правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 2 083,70 грн. штраф (відсоткова складова), яку позивач просить стягнути на його користь із відповідача.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача вказані суми заборгованості.

Заочним рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 06 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.06.2011 року в розмірі 20 802 (двадцять тисяч вісімсот дві) грн. 11 коп., з них: 12 801,83 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 8 000,28 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, які нараховані за період з 25.06.2013 року по 30.09.2015 року.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати у вигляді судового збору в сумі 572 (пятсот сімдесят дві) грн. 48 коп.

На таке рішення ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду у частині зменшення суми стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами та відмови у стягненн неустойки та ухвалити у цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на невідповідність висновків суду; порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.06.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_6 було укладено договір приєднання, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Банк свої зобовязання перед позичальником за кредитним договором виконав в повному обсязі, що підтверджується випискою по особовому рахунку.

У звязку з невиконанням ОСОБА_6 своїх зобовязань за кредитним договором, станом на 30.09.2015 року в неї виникла заборгованість, яка за розрахунками ПАТ КБ «ПриватБанк» становить 44 257,73 грн., з них: 12 801,83 грн. заборгованість за кредитом; 26 740,59 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 2 131,61 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 ОСОБА_7 і правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 2 083,70 грн. штраф (відсоткова складова).

Судом встановлено, що надані позивачем ОСОБА_7 та ОСОБА_8 банківського обслуговування не містять підпису позичальника, будь яких доказів, які б підтверджували, що саме із цими Умовами і ОСОБА_8 ознайомлена відповідач підписуючи заяву, в матеріалах справи немає, а відтак їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач взяті на себе зобовязання не виконав належним чином відповідно до ст.ст. 526, 599 ЦК України, при цьому Банк в порушення вимог ст..10561 ЦК України безпідставно в односторонньому порядку збільшував відсоткову ставку за кредитним договором, тому судом першої інстанції самостійно здійснено розрахунок заборгованості по відсотках за ставкою 27,6 %, яка діяла на час укладення кредитного договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у частині стягнення з відповідача на користь позивача пені та штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування пені та штрафів передбачено Умовами та ОСОБА_8 банківського обслуговування, які не підписані позичальником, а згідно ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, який вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Колегія суддів частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтями 57 і 60 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, що порушення зобовязання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Колегією суддів встановлено та не оспорюється сторонами, що 07.06.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_6 було укладено договір приєднання, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

В подальшому відсоткова ставка була змінена, з 01.09.2014 року з 27,6% до 32,4%; з 01.04.2015 року до 42%.

Колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про зменшення суми стягнення заборгованості по відсотками за користування кредитом, оскільки п.1.1.3.2.3. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 надання банківських послуг, яким банк наділений правом збільшення відсоткової ставки за кредитним договором в односторонньому порядку, суперечить вимогами ст.10561 ЦК України ( в редакції на час укладання кредитного договору) та якою, в свою чергу, визначено, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку та така умова є нікчемною.

Колегія суддів вважає, що з відповідачки на користь банку підлягає стягненню заборгованість по процентам, виходячи з діючої на час укладання кредитного договору ставки 27,6%.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, наводячи власний розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом, припустився помилки, оскільки здійснив власний розрахунок за період з 25.06.2013 року, тоді як збільшення процентної ставки відбулося з 01.09.2014 року, тому перерахунку підлягав розмір процентів за період з 01.09.2014 року по 30.09.2015 року. За цих обставин розмір процентів, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача станом на 30.09.2015 року складає 9 539 грн.97 коп. ( 5617,26 грн. + 3823,71 грн.), де 5617,26 грн. розмір процентів нарахованих банком з моменту укладання договору по 01.09.2014 рік, а 3823,71 грн. розмір процентів, що підлягають стягненню за ставкою 27,6% за період з 01.09.2014 року по 30.09.2015 року.

Колегія суддів вважає частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо незаконної відмови судом першої інстанції у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_6 неустойки.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, безпідставно застосовував до виниклих правовідносин вимоги ч.2 ст.547 ЦК України, позаяк відповідачка підписала кредитний договір, при цьому погодилась, що ОСОБА_7 та правила надання банківських послуг є невідємною частиною такого договору та підлягали виконанню.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 ОСОБА_7 та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову Боржник доручає списувати з будь-якого рахунку, відкритого в банку, зокрема, з карткового, грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань (п.2.1.1.12.9 ОСОБА_7 та правил надання банківських послуг).

Пунктом 2.1.1.12.6.1. ОСОБА_7 та правил надання банківських послуг передбачено, що при виникненні прострочених зобовязань на суму 100 грн. та більше Клієнт сплачує банку пеню в розмірі 50 грн.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф, який слід вираховувати так: 12801,83 (заборгованість за кредитом) + 9535,97 (заборгованість по процентам за користування кредитом) = 22341,80 грн. х 5% = 1117,90 грн.

У задоволенні позову про стягнення з відповідачки штрафу в сумі 500 грн. та пені слід відмовити, оскільки Банком в порушення вимог ч.2 і ч.3 ст.549 ЦК України зазначені види неустойки нараховувались не у відсотках, а в твердій грошовій сумі, тому зазначені нарахування не є неустойкою в розумінні ЦК України.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення суду першої інстанції є порушення або неправильне застосування норм матеріального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, а тому колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 530, 610, 611, 1049, 1054, 10561 ЦК України, ст.ст.1, 3, 57, 60, 303, 307-309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 06 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.06.2011 року у розмірі 23 459(двадцять три тисячі чотириста пятдесят дев'ять ) грн.70 коп., з яких:

- 12 801 (дванадцять тисяч вісімсот одна) грн.83 коп. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту),

- 9 539 (дев?ять тисяч пятсот тридцять дев?ять) грн.97 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, які нараховані за період з 25.06.2013 року по 30.09.2015 року;

- 1117 (одна тисяча сто сімнадцять) грн. 90 коп. штраф.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя : (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом вірно :