Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

"09" березня 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.,

за участі секретаря судового засідання Галіцької А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомир цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за участі третьої особи органу опіки та піклування Житомирської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

До Корольовського районного суду м. Житомира звернувся ОСОБА_4 із вказаним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою № 26 в будинку № 25 по вул. Вітрука у м. Житомирі.

Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначив, що йому на праві приватної власності належить вказана квартира, в якій зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Відповідачі не проживають у даному житлі і це перешкоджає йому вільно розпоряджатися своїм майном.

Позивач у судове засідання не зявився, від його представника до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, в якій зазначено, що позовні вимоги вони підтримують повністю та не заперечують проти заочного розгляду справи.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надіслали, однак про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися, відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України, а саме: в редакції газети «Житомирщина» від 9 лютого 2016 року за № 15-16 (20519).

Представник третьої особи у судове засідання не з»явився, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав.

За викладених обставин та відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, суд має можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Прийнявши до уваги письмові пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1, згідно копій договору купівлі-продажу від 27.03.2008 р. (а. с. 4-6), витягів з Державного реєстру правочинів (а. с. 7), про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а. с. 7) і з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 11), належить на праві приватної власності ОСОБА_1.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відповідно копії довідки ЖБК «Космос» за № 1218 від 07.11.2015 (а. с. 13) та довідки адресно-довідкового бюро (а. с. 159, зареєстровані за вказаною адресою.

Згідно акта ЖБК «Космос» від 12 жовтня 2015 року, у квартирі АДРЕСА_1відповідачі з вересня місяця 2014 року не проживають (а. с. 14). Отже, житло не займають і за користування ним та комунальні послуги не сплачують, що спричиняє позивачу незручності у користуванні належним йому житловим приміщенням.

На ствердження вибуття, суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресована кореспонденція, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Відповідно до ст.391 ЦК України, позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" зазначає, що відповідно до ст.107 ЖК, наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це.

Крім того, стаття 41 Конституції України та стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплюють принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти.

Стаття 383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР передбачають право власника будинку (квартири) використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.156 Української РСР з врахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України тільки члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Згідно ст.71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У відповідності до ст.72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Аналізуючи викладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та доведеними у судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню в заявлених межах.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 224-226, 232, 292, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, 17.09.1986 р. н., та ОСОБА_3, 01.06.2007 р. н., такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 26 у будинку № 25 по вулиці Вітрука у м. Житомирі.

Заочне рішення може бути переглянуте Корольовським районним судом м. Житомира за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення, подавши апеляційну скаргу Апеляційному суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. П. Сингаївський