Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/602/16-ц Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 27 Доповідач Товянська О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого: судді Товянської О.В.

суддів: Гансецької І.А., Кочетова Л.Г.

при секретарі: Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

В березні 2016 року Банк звернувся до суду з позовом. Просив стягнути з відповідача 13159,83 заборгованості за кредитним договором №б/н від 27.07.2012р., з яких: 1973,20грн. - заборгованість за кредитом, 7983,78грн. - %, 2100грн.-пеня та комісія, 500грн. - штраф (фіксована частина), 602,85грн. - штраф (% складова). Зазначав, що відповідно до укладеного договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення умов договору відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості. Таким чином, зобов'язання за договором не виконав.

Заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 13159,83грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові. Зазначає, що в заочному рішенні відсутні розрахунки. Крім того, Банк в порушення вимог ч.3 ст.1056-1 ЦК України безпідставно змінив ставку з 36% до 43%.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 27 липня 2012р. між ПАТ КБ "Приватбанк" і ОСОБА_1 укладено кредитний договір, який складається із анкети - заяви позичальника (а.с.7) та "Умов і правил надання банківських послуг" (а.с.10-33), відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в розмірі 2000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості, з можливістю зміни Банком розміру кредитного ліміту. Відповідач погодився, що стверджується його підписом, що заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним і банком договір. Для виконання зобов'язань Банк відкрив Позичальнику рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсотках, винагороді та ін. платежам, відповідач зобов'язався повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до заяви та умов, погодившись щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов і Правил надання банківських послуг.

У відповідності до п.п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст.629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.610,611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заяву про зменшення штрафних санкцій ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду він не подавав.

За таких обставин суд правильно визнав, що відсутні підстави для застосування ч.3 ст.551 ЦК України.

Розрахунок заборгованості відповідає умовам та вимогам укладеного між сторонами договору. Кредитний договір недійсним не визнано.

За таких обставин суд обгрунтовано задовольнив вимоги позивача, які знайшли своє підтвердження. Рішення суду ґрунтується на наданих сторонами доказах і відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення немає.

Керуючись ст.ст.209,218,303,304,307,308,313-315,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: