АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/2698/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2280/К/16 суддя Євтушенко О.І.
Категорія - 57 ( І ) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

06 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря - Чубіної А.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення грошових коштів.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто») про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 06.04.2016 року між нею та відповідачем укладено договір фінансового лізингу № 003781, відповідно до умов якого лізингодавець ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» взяв на себе зобовязання придбати у власність предмет лізингу транспортний засіб - трактор «Беларус 892», вартістю 19 274,81 доларів США, що еквівалентно 505 000,00 грн., та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором.

Вважає, що під час попередніх переговорів представник відповідача ввів її в оману щодо умов виконання договірних зобовязань, не надавши їй повну та достовірну інформацію про умови укладеного договору та додатків до нього. Так, їй було повідомлено про необхідність внесення передоплати за транспортний засіб в розмірі 50 500 грн., яку вона сплатила в той же день 06.04.2016 року та її запевнили, що вона отримує транспортний засіб після сплати зазначеної суми. Однак, згодом вона дізналась, що сплачені нею кошти в розмірі 50 500 грн. є винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням договору, а її права, як споживача, не захищені, гарантії отримання оплаченого майна відсутні. Направлена 07.04.2016 року нею заява про розірвання договору фінансового лізингу та повернення сплачених нею коштів, відповідачем проігнорована.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04 серпня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 003781 від 06.04.2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто».

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 50 500 грн. 00 коп.

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь держави судовий збір в сумі 1102 грн. 40 коп.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 11 жовтня 2016 року заяву ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про скасування заочного рішення від 04 серпня 2016 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник відповідача ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, вважає, що суд не звернув уваги на те, що правовідносини щодо укладення договору фінансового лізингу регулюються, в першу чергу, спеціальним Законом України «Про фінансовий лізинг», а не Законом України «Про захист прав споживачів».

Крім того, зазначає, що судом не враховано, що на момент укладання спірного договору сторони в належній формі досягли згоди щодо всіх істотних умов правочину та взяли на себе певні зобовязання, позивачу надано повну, необхідну, доступну та достовірну інформацію про положення договору, погоджено порядок та назву лізингових платежів, в тому числі «адміністративний платіж», підтвердженням чого є особисте підписання позивачем кожної його сторінки та додатків до нього.

На думку представника відповідача ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», суд безпідставно дійшов висновку про те, що відповідач здійснює нечесну підприємницьку діяльність, оскільки такий висновок не ґрунтується на нормах чинного законодавства України та матеріалах справи. Зазначає, що ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» здійснює свою господарську діяльність відповідно до норм чинного законодавства України та має можливість надавати послуги з фінансового лізингу, в той час, як позивачем не надано жодного доказу щодо факту введення її в оману та наявності в діях відповідача умислу, а також ведення нечесної підприємницької діяльності.

Посилається й на неврахування судом того, що адміністративний платіж справляється за дії Лізингодавця, повязані із виконанням договору фінансового лізингу, та є правомірним, оскільки ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» не містить вичерпного переліку складових лізингового платежу.

Крім того, вважає, що судом не взято до уваги, що ТОВ «Лізінгова компанія «Ваш Авто» діє та надає послуги фінансового лізингу на підставі Довідки Нацкомфінанспослуг серії ФЛ № 551 від 11 червня 2015 року відповідно до норм чинного законодавства. Також вважає, що судом залишено поза увагою те, що норми чинного законодавства не містять положення щодо обовязкового нотаріального посвідчення договорів фінансового лізингу, а лише передбачають просту письмову форму.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Представник відповідача ТОВ «Лізінгова компанія «Ваш Авто», будучи завчасно належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надавши клопотання про розгляд справи за його відсутності на підставі наданих сторонами доказів, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Залухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, які, кожен окремо, запречували проти доводів апеляційної скарги та просили її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги і письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 06.04.2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та ОСОБА_2 укладено договір фінансового лізингу № 003781 з додатками № 1, № 2, № 3 до даного договору (а.с.11-16,17, 18).

Згідно з п. 1.3 укладеного договору фінансового лізингу (надалі Договір) лізингодавець (відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (транспортний засіб - трактор марки «Беларус 892», зазначений у п. 1.1 договору та специфікації, що є додатком № 3 до договору, вартістю 19 274,81 доларів США, що еквівалентно 505 000,00 грн.) у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (позивачу) на строк та на умовах, передбачених договором. Предмет лізингу є власністю лізингодавця до моменту переоформлення права власності на предмет лізингу на лізингоодержувача, згідно з умовами даного договору (п. 1.6 договору). Договір фінансового лізингу передбачав право ОСОБА_2 отримати транспортний засіб у власність за умови повної сплати вартості автомобіля та інших витрат.

У пунктах 1.7 4.1 Договору сторони обумовили, що предмет лізингу передається в користування Лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів, з моменту сплати останнім на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу; авансового платежу 50 % вартості, що складає 9 637,40 доларів США; комісії за передачу предмета лізингу в розмірі 3% від його вартості, що відповідно складає 578,24 грн. (а.с.17).

На підставі п. 2.1 Договору, останній вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє протягом 78 календарних місяців, але у будь-якому випадку до повного виконання зобовязань сторонами за даним договором.

Відповідно до п. 2.2 Договору, строк лізингу починається з моменту передачі предмета лізингу та підписання Акту приймання-передачі предмету лізингу, та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання Акту приймання-передачі предмету лізингу та в останньому місяці сплати лізингового платежу, якщо інше не передбачено умовами цього договору.

Згідно з п. 8.1 Договору, сторони погодили, що лізингові платежі та інші платежі, що підлягають сплаті за цим договором на користь лізингодавця, відображають справедливу вартість предмета лізингу та забезпечують отримання лізингодавцем суми, очікуваної станом на виконання договору відповідно до чинного курсу обміну долара США до української гривні за готівковими операціями, встановленого комерційним банком АТ «ОСОБА_4 Аваль» при продажу долара США (обмінний курс долара США до української гривні) станом на дату коли кожен платіж підлягає оплаті. З цією метою лізинові платежі, інші платежі, а також будь-які інші платіжні зобовязання, передбачені цим договором розраховуються в доларах США на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом долара США до української гривні, чинним на дату сплату платежу.

Всі планові платежі, які визначаються у Додатку №1 та Додатку № 3 до даного Договору сплачуються лізингоодержувачем на умовах, передбачених цим договором. Планові платежі зараховуються лізингодавцем згідно обмінного курсу долара США до української гривні на фактичну дату зарахування платежу на рахунок лізингодавця (п. 8.5 Договору).

Статтею 10 Договору встановлений порядок сплати лізингових платежів, які закріплені відповідними формулами та визначені в Додатку № 1 до Договору.

У статті 12 Договору встановлена відповідальність лізингоодержувача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору. Зокрема, у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, повернення предмету лізингу.

Згідно з п. 12.1 договору, у разі розірвання договору лізингоодержувачем поверненню підлягає 60% сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

Відповідно до квитанції №15937035 від 06.04.2016 року (а.с.19), ОСОБА_2 на виконання умов спірного договору сплатила 50 500 грн., що не заперечується й самим відповідачем.

Звертаючись до суду з позовом про визнання договору недійсним, предявлені вимоги позивач обґрунтовувала тим, що оспорюваний нею договір містить ряд несправедливих умов, які суперечать ст.18 Закону України «Про захист прав споживача» та є свідченням здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики, зокрема стосовно сплати нею комісії за організацію (перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення цього Договору) та авансу ціни предмету лізингу, які виходять за межі переліку платежів, передбачених Законом України «Про фінансовий лізинг», можливості зміни лізингодавцем вартості предмета лізингу з моменту укладення договору і до повної сплати авансу лізингоодержувачем (п.9.4 договору), а також визначене п.10.15 договору право лізингодавця на розірвання договору в односторонньому порядку без повернення сплачених лізингоодержувачем лізингових платежів у випадку відмови споживача від підписання відповідної додаткової угоди, у звязку з чим спірний договір має бути визнаний недійсним, а грошові кошти у сумі 50 500 грн., сплачені нею на його виконання, підлягають стягненню з відповідача.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з відсутності у відповідача відповідної ліцензії для надання фінансових послуг, відсутності нотаріального посвідчення спірного договору, включення до нього несправедливих умов, дійшовши висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню із визнанням договору фінансового лізингу від 06.04.2016 року недійсним та стягненням з відповідача на її користь грошових коштів в сумі 50 500 грн., внесених нею в якості передплати.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з аналізу змісту спірного договору фінансового лізингу від 06.04.2016 року, укладеного між сторонами, вбачається, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача, стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом (статті 10, 12 Договору), звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що позивач не отримав інформацію щодо істотних умов договору, які передують його укладенню, зокрема, відносно відповідальності за договором, умови якого є несправедливими для неї, як споживача фінансових послуг, адже лізингодавець відповідно до умов договору може не виконувати свої зобов`язання щодо предмету лізингу та при цьому ніякої матеріальної відповідальності за це не нестиме, а лізингоодержувач, при розірванні договору фінансового лізингу внаслідок невиконання лізингодавцем своїх зобов`язань, не має права на отримання всієї суми, яку сплатив на користь лізингодавця, і наслідком цього є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, що суперечить принципу добросовісності договору.

Висновок суду першої інстанції щодо несправедливості умов Договору фінансового лізингу № 003781 від 06.04.2016 рокуузгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постановах №6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року, № 6-1341цс15 від 02.12.2015 року та № 6-330цс16 від 08.06.2016 року,за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, який має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що при укладенні договору, сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, у звязку з чим правочин не може бути визнаний недійсним лише з підстав заперечення його дійсності позивачем, не знаходять своє підтвердження та не заслуговують на увагу.

Згідно з пунктом 1.4 Договору незалежно від наявності у продавця предмета лізинга, вказаного лізингоодержувачем в даному Договорі та лише за заявою лізингоодержувача, сам предмет лізингу може бути змінений на інший предмет лізингу до моменту купівлі предмета лізингу.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Як вбачається зі змісту договору фінансового лізингу від 06.04.2016 року, вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.

Відповідно до статті 807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Аналогічні положення закріплені у ч. 1 ст. 3 Закону України «Про фінансовий лізинг».

Однак, в порушення вказаних вимог в оспорюваному договорі фінансового лізингу від 06.04.2016 року та у додатку № 2 до цього договору, не зазначено індивідуальних ознак транспортного засобу, а саме: модель транспортного засобу, виробника, рік випуску, комплектацію, пробіг, тому доводи апеляційної скарги представника відповідача в цій частині про те, що договорі було зазначено модифікація транспортного засобу, що є достатнім для його ідентифікації, у звязку з чим було визначено предмет лізингу та задовольнило позивача на момент підписання правочину, без зазначення кольору та детальної комплектації, не знаходять своє підтвердження та не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд не взяв до уваги норми спеціальних законів, які регулюють такий вид діяльності, як фінансовий лізинг, та не врахував того, що Закон України «Про захист прав споживачів» не регулює правовідносини у сфері укладення, виконання, розірвання договорів фінансового лізингу є безпідставними, оскільки такі доводи спростовуються висновками суду, обґрунтованими правильними посиланнями на норми законодавства, яке регулює відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу.

Посилання відповідача на неврахування судом того, що адміністративний платіж справляється за дії лізингодавця, повязані із виконанням договору фінансового лізингу, та є правомірним з огляду на положення ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», яка не містить вичерпного переліку складових лізингового платежу, саме по собі не може бути взятим до уваги, враховуючи наявність встановлених судом підстав для визнання оскаржуваного договору недійсним.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

У звязку із цим, не можуть бути враховані й доводи апеляційної скарги про необовязковість наявності ліцензії із посиланням на те, що ТОВ «Лізінгова компанія «ВАШ АВТО» діє та надає послуги фінансового лізингу на підставі Довідки Нацкомфінанспослуг серії ФЛ № 551 від 11 червня 2015 року відповідно до норм чинного законодавства, оскільки послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою, а, як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у справі № 6-2766цс15, діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії, і зазначене було враховано судом першої інстанції.

Колегія суддів відхиляє й доводи апеляційної скарги про необовязковість нотаріального посвідчення договорів фінансового лізингу, оскільки частиною другою ст. 806 ЦК України передбачено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом, а відповідно до вимог ч. 2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню, про що зазначено в правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-2766цс15, яка в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в цій частині та визнання недійсним договору фінансового лізингу № 003781 з додатком № 1, № 2, № 3 до даного договору, укладеного 06.04.2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та позивачем ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, колегія погоджується з висновком суду про те, що у звязку з визнанням недійсним спірного договору фінансового лізингу від 06.04.2016 року, з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню грошові кошти сплачені позивачем на виконання спірного договору за квитанцією №15937035 від 06.04.2016 року в сумі 50 500 грн.

Інші доводи апеляційної скарги також не можуть бути до уваги колегією суддів, оскільки фактично зводяться до переоцінки доказів та є незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, що беруть участь у справі, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку і ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» відхилити.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: