У х в а л а

іменем україни

01 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про зміну розміру ідеальних часток співвласників домоволодіння, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 21 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2006 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила змінити розміри часток співвласників домоволодіння АДРЕСА_1, визнавши за нею право власності на 45/100 частки, за ОСОБА_4 - на 25/100 частки, за ОСОБА_5 - на 9/100 частки, за ОСОБА_6 - на 9/100 частки та за ОСОБА_7 - на 12/100 частки.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що згідно зі свідоцтвом про право власності від 30 листопада 1992 року їй належить на праві приватної власності 11/100 частки вказаного вище домоволодіння. Також співвласниками вказаного домоволодіння є відповідачі, яким належать відповідні частки вказаного домоволодіння: ОСОБА_4 - 41/100, ОСОБА_5 - 14/100, ОСОБА_6 - 15/100 та ОСОБА_7 - 19/100.

Вказала, що рішенням виконавчого комітету їй було надано дозвіл на будівництво двоповерхового житлового будинку зі зносом літньої кухні та житлового будинку і співвласники домоволодіння також надали згоду на будівництво нового житлового дому, а рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 вересня 2005 року за нею було визнано право власності на самочинно збудовані житловий будинок літ. «Ж-2» та сарай літ. «У-1» по АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що у зв'язку із здійсненими перебудовами фактично змінились і розміри часток співвласників домоволодіння, позивачка просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 квітня 2006 року позов задоволено.

Змінено частки власників домоволодіння АДРЕСА_1, а саме: ОСОБА_3 - 45/100, ОСОБА_4 - 25/100, ОСОБА_5 - 9/100, ОСОБА_7 - 12/100, ОСОБА_6 - 9/100.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 21 січня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 квітня 2006 року скасовано і ухвалено нове рішення, який відмовлено у задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що згідно з розрахунком комунального підприємства «Миколаївське міське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «МБТІ») частка ОСОБА_3 у спірному домоволодінні збільшилася з урахуванням самовільно побудованого житлового будинку, на який за позивачкою судовим рішенням визнано право власності, дійшовши висновку про наявність підстав для зміни розміру часток співвласників вказаного вище домоволодіння.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що один із співвласників не надавав своєї згоди на поліпшення майна шляхом самочинно збудованого позивачкою житлового будинку, а також врахував, що рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 12 січня 2016 року скасовано рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 вересня 2005 року та у позові ОСОБА_3 про визнання права власності на самочинно збудований двоповерховий житловий будинок та сарай відмовлено, дійшовши висновку, що предметом спору у цій справі є зміна частки за рахунок самовільного будівництва, на яке позивачка не набула права власності.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно зі свідоцтвом про право власності на домоволодіння від 30 листопада 1992 року ОСОБА_3 належить на праві приватної власності 11/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 (а. с. 4).

Співвласниками цього домоволодіння є відповідачі, яким належить: ОСОБА_4 - 41/100, ОСОБА_5 - 14/100, ОСОБА_6 - 15/100 та ОСОБА_7 - 19/100 частки домоволодіння (а. с. 5-16).

Рішенням виконкому Заводської райради від 18 лютого 1994 року № 39 позивачці було дозволено будівництво двоповерхового житлового будинку зі зносом літньої кухні літ. «З» та зносом житлового будинку літ. «В» (а. с. 19).

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 вересня 2005 року визнано за ОСОБА_3 право власності на самочинно збудовані за вказаною адресою житловий будинок літ. «Ж-2» і сарай літ. «У-2» (а. с. 23).

У зв'язку з добудовою і збільшенням долі позивачки в спільній дольовій власності КП «МБТІ» проведено перерахунок часток домоволодіння, які склали: ОСОБА_3 - 45/100, ОСОБА_4 - 25/100, ОСОБА_5 - 9/100, ОСОБА_6 - 9/100 та ОСОБА_7 -12/100 часток (а. с. 17), який було взято до уваги місцевим судом.

Переглядаючи рішення місцевого суду, судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 12 січня 2016 року скасовано рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 вересня 2005 року та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_3 у позові про визнання права власності на самочинно збудовані двоповерховий житловий будинок та сарай за вказаною вище адресою у зв'язку з відсутністю підстав для визнання права власності на спірну нерухомість.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із ч. 3 ст. 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що збільшення частки співвласника у праві спільної часткової власності можливе лише за сукупності певних умов, зокрема у тому разі, якщо один із співвласників зробив поліпшення майна власним коштом, такі поліпшення не можна відокремити й вони зроблені за згодою всіх співвласників, проте один із співвласників, а саме: ОСОБА_5, заперечував свою згоду на поліпшення майна шляхом самочинно збудованого позивачкою житлового будинку.

З огляду на викладене колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки ОСОБА_5 заперечував свою згоду на поліпшення майна шляхом самочинно збудованого позивачкою житлового будинку та на збільшення частки позивачки, а предметом спору у цій справі є зміна частки за рахунок самовільного будівництва, на яке позивачка не набула права власності.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана