Справа № 265/5498/16-ц
Провадження № 6/265/380/16
У Х В А Л А

06 жовтня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі Байрачній І. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за заявою ОСОБА_1 про зняття арешту, зацікавлені особи: Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби міста Маріуполя ГТУЮ в Донецькій області, ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із заявою про зняття арешту, посилаючись на те, що на його АДРЕСА_1 арешт постановою державного виконавця через наявність виконавчого провадження з примусового стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки, 2005 р. н. Однак на підставі того, що заборгованість ним зі сплати аліментів була погашена та стягувач не має до нього претензій, то просив суд зняти арешт з його майна.

У судове засідання заявник не зявився, надавши суду заяву з проханням вирішити справу за його відсутністю.

Представник Орджонікідзевського ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ, яка діє на підставі довіреності, ОСОБА_3, в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення вимог ОСОБА_1, вказуючи, що нею було накладено, як державним виконавцем, арешт на все рухоме та нерухоме майно заявника через наявність у нього боргу перед стягувачем зі сплати аліментів з метою забезпечення виконання рішення суду.

Зацікавлена особа, ОСОБА_2, в суді не заперечувала проти задоволення вимог ОСОБА_1, вказуючи, що вона дійсно отримала від боржника усю суму боргу з аліментів на утримання спільної із ОСОБА_1 дитини, тому жодних претензій з приводу стягнення з нього аліментів на теперішній час не має.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про зняття арешту підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що постановою від 20 березня 2014 року державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ в рамках виконавчого провадження № 38853144 в забезпечення виконання виконавчого листа 2-1452, виданого судом 5 травня 2008 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки, 9 травня 2005 р. н., аліментів в розмірі 1/4 частки від доходу до повноліття дитини було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно заявника із забороною його відчуження.

На підставі постанови від 16 лютого 2016 року держаним виконавцем в рамках вказаного виконавчого провадження № 38853144 до розшуку боржника, ОСОБА_1, було зупинено виконавче провадження.

За довідкою від 12 вересня 2016 року державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість перед ОСОБА_2 щодо сплати аліментів на утримання дитини в сумі 13967,60 грн.

Натомість із заяви стягувача, ОСОБА_2, від 22 вересня 2016 року вбачається, що їй боржником, ОСОБА_1, було сплачено усю суму боргу за виконавчим провадженням № 38853144 в рахунок сплати аліментів в розмірі 13967,60 грн., та вона стверджує, що жодних претензій до боржника за цим виконавчим провадженням станом на 22 вересня 2016 року не має.

Згідно із ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

За ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

На підставі ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Згідно із ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

З урахуванням обставин, досліджених в судовому засіданні, суд вважає встановленим, що на усе майно ОСОБА_1 було накладено арешт державним виконавцем на підставі постанови від 20 березня 2014 року з метою забезпечення реального виконання рішення суду через наявну заборгованість зі сплати боржником аліментів на користь ОСОБА_2

Натомість, оскільки судом було встановлено, що заборгованості у ОСОБА_1 перед стягувачем на теперішній час немає, ОСОБА_2 не має претензій до ОСОБА_1 щодо виплати ним аліментів на утримання спільної неповнолітньої дитини, а виконавче провадження незавершене, то вказане свідчить про відсутність подальшої необхідності у забезпеченні примусового виконання судового рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_1 через накладення на усе майно боржника арешту.

Таким чином суд вважає можливим задовольнити заявлені вимоги ОСОБА_1 шляхом зняття арешту з усього його майна, який був накладений постановою державного виконавця від 20 березня 2014 року.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 210 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про зняття арешту, зацікавлені особи: Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби міста Маріуполя ГТУЮ в Донецькій області, ОСОБА_2, задовольнити.

Зняти арешт, накладений постановою від 20 березня 2014 року державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції, ОСОБА_3, в рамках виконавчого провадження № 38853144 на усе рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 із забороною його відчуження.

На ухвалу суду протягом пяти днів з моменту проголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя.

Суддя