АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 636/4483/15-ц Головуючий І інстанції: Бондар С.Б.
Провадження № 22-ц-/790/1381/16 Доповідач: Івах А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Пономаренко Ю.А., Шевченко Н.Ф.,

при секретарі - Каплоух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданої в особі її представника ОСОБА_2 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 28 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Агрофірми «Базаліївський Колос» товариства з обмеженою відповідальністю про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка, загальною площею 5,1935 га, з цільовим призначенням (використанням) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Базаліївської сільської ради Чугуївського району Харківської області.

10 квітня 2004 року між нею та Агрофірмою «Базаліївський Колос» укладений договір оренди землі № 225, згідно умов якого, вона надає, в строкове платне користування зазначену вище земельну ділянку.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 62823,00 гривні.

Строк дії договору 10 років.

У зв'язку з тим, що договір оренди укладено на 10 років, строк його дії припинився 10 квітня 2014 року.

25 лютого 2015 року вона направила відповідачу листа про припинення договірних відносин з 10 квітня 2014 року, оскілька вказана дата є останнім днем дії договору, однак відповіді не отримувала вказаного листа, не повернув земельну ділянку після припинення договору оренди, всупереч вимогам Закону.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 28 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Також просить вирішити питання щодо судових витрат.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

-яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що в ході судового розгляду справи обставини, на які позивач посилався в позові, як на підстави своїх вимог, - не були доведені.

Розглядом справи встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка, загальною площею 5,1935 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Базаліївської сільської ради Чугуївського району Харківської області.

10 квітня 2004 року між сторонами був укладений договір оренди землі № 225, згідно умов якого ОСОБА_1 надає, а відповідач приймає в строкове платне користування зазначену вище земельну ділянку.

Пунктом 8 договору оренди передбачено, що договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору, відповідач має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Орендна плата згідно умов договору вноситься відповідачем у формі та розмірі 1,0% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 628,23 грн /рік (п. 9 договору оренди).

Пунктом 43 прикінцевих положень даного договору оренди було передбачено, що договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (а.с. 8).

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, що регулює відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

За змістом ст.ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі», в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, оскільки сторони при підписанні договору дійшли згоди щодо усіх істотних умов, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що моментом укладення спірного договору оренди є дата його підписання та державної реєстрації.

Даний висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-162ц13, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-8 повинна враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Разом з тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірного договору, набуваються після проведення відповідної державної реєстрації, але така реєстрація не може змінювати момент укладення договору.

Проте, ст. 627 ЦК України передбачено, що у відповідності до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При укладенні зазначеного договору оренди сторони досягли згоди щодо відрахування строку дії договору з моменту його державної реєстрації, про що прямо зазначили в п. 43. цього договору (а.с. 8).

Вільне волевиявлення сторін щодо визначення моменту відрахування строку дії договору не суперечить вимогам ст.ст. 627, 628, ч.І ст. 631 ЦК України, ст. 19 Закону України «Про оренду землі», якою передбачено, що строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін.

Визначений умовами договору строк дії договору оренди земельної ділянки, як на час звернення до суду першої інстанції, так і на час ухвалення судових рішень судом першої та апеляційної інстанції, не сплив.

Договір укладено на 10 років. Згідно чинного на час реєстрації Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, відповідачем подано документи на державну реєстрацію договору оренди, яка була проведена Чугуївським районним відділом реєстрації 21 червня 2006 року за №73 (а.с.9). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексний номер 48029321, наданого Чугуївським міськрайонним управлінням юстиції Харківської області 20 листопада 2015 року, відповідно до якого підставою виникнення договору оренди землі, серія та номер: 73, виданий 21 червня 2006 року.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, ухвалив законне рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 28 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -