Справа № 495/343/16-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

01 лютого 2016 року м. Білгород-Дністровський

Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого - одноособово судді Боярського О.О.,

при секретарі Рачицькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики та моральної шкоди, -

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та просить суд:

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 30.01.2015 року в розмірі 2 500 000,00 (два мільйона пятсот) гривень;

-стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за гарантійним листом від 30.01.2015 року в розмірі 10 000 гривень;

-стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 6 090 гривень.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 30 січня 2015 року між нею та ОСОБА_2 був укладений договір позики за яким ОСОБА_1 позичила ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 2 500 000 (два мільйона пятсот) гривень для купівлі житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт Таїрове, вул.. Бризова, 133/1, з терміном повернення до 30.11.2015 року. Після підписання договору позики ОСОБА_2 склав розписку про фактичне отримання коштів, що були предметом договору позики.

В той же день, 30.01.2015 року ОСОБА_3 написала гарантійний лист відповідно до змісту якого, вона гарантує ОСОБА_1 своєчасне повернення ОСОБА_2 грошових коштів за договором позики. Як стверджує позивач, у звязку з не вжиттям ОСОБА_3 заходів щодо вчасного повернення боржником позичених коштів, їй була нанесена моральна шкода, яку вона оцінює в 10 000 гривень.

Позивач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, в матеріалах справи міститься її заява, відповідно до якої просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, від представника відповідача ОСОБА_4, до суду надійшла заява, відповідно до якої ОСОБА_2 визнає заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 щодо нього та просить суд провести розгляд справи за його відсутністю.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, надала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю.

У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, суд не здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та всі надані докази, встановивши характер правовідносин, що склалися між сторонами, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 30 січня 2015 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно з яким, останній позичив у позивача грошові кошти в розмірі 2 500 000 гривень та зобовязався їх повернути до 30 листопада 2015 року. Договір укладався в письмовій формі та з дотриманням вимог ст.203 ЦК України щодо чинності правочину. Крім того, відповідач ОСОБА_2 склав розписку, яка міститься в матеріалах справи, про фактичне отримання від позивача позичених ним коштів за договором позики від 30.01.2015 року.

Такі обставини відповідачем під час розгляду справи не заперечувалися, тому, відповідно до положень ч.1 ст. 61 ЦПК України (обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню), суд вважає доведеним та достеменно підтвердженим факт укладання між сторонами договору позики, на який вказує позивач та який міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Беручи до уваги вищевикладене, проаналізувавши всі обставини справи та враховуючи законодавчо закріплені імперативні норми щодо виконання сторонами позикового зобовязання, суд вважає повністю обґрунтованою та правомірною вимогу позивача щодо стягнення з ОСОБА_2 суму заборгованості в розмірі 2 500 000 гривень.

Разом з тим, суд не може погодитись з твердженнями позивача щодо завдання їй ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень з огляду на наступне.

30.01.2015 року ОСОБА_3 склала гарантійний лист, відповідно до якого, вона гарантує позивачу повернення відповідачем ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 2 500 000 (два мільйона пятсот) гривень за договором позики від 30.01.2015 року.

Однак, за положенням ст. 560 ЦК України, хоча гарант і відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником, але гарантом може виступати лише банк, страхова організація або інша фінансова установа. Натомість, матеріали справи не містять будь-яких доказів щодо наявності у ОСОБА_3 статусу фінансової установи та складала гарантійний лист вона як фізична особа. Тому, суд не сприймає гарантійний лист від 30.01.2015 року як належний та достовірний доказ наявності у ОСОБА_3 будь-яких зобовязань за складеним нею гарантійним листом, тобто, даний лист не створює для сторін жодних правових наслідків, зокрема прав та обовязків.

Таким чином, відсутність зобовязань у ОСОБА_3 перед позивачем за гарантійним листом кореспондує відсутність у позивача можливості заявляти будь-які вимоги похідні від зазначеного гарантійного листа.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_3 на користь позивача суд приймає до уваги, що згідно з ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою яка її завдала, за наявності її вини.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Позивачем не вказано, яке її право порушено і в чому, враховуючи положення ч.2 ст. 23 ЦК України, полягає її моральна шкода. У суду відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 10 000 грн. моральної шкоди, так як позивачем не наведено доказів про заподіяння їй моральної шкоди.

На підставі ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача сплачені та документально підтверджені судові витрати позивача: судовий збір в розмірі 6 090 грн.

Керуючись ст.ст. 23, 203, 506, 509, 1046, 1049, 1167 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 209, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який проживає за адресу: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) суму боргу за договором позики від 30.01.2015 року в розмірі 2 500 000 (два мільйона пятсот тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) суму сплаченого судового збору в розмірі 6 090 (шість тисяч девяноста) гривень.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя