Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №336/6400/15
Провадження №22ц/778/1057/16 Головуючий у 1 інстанції: Голубкова М.А.
Суддя-доповідач: Дзярук М.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Осоцького І.І.

за участі секретаря: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В позові вказує, що в грудні 2014 року позивач звернувся до адвоката ОСОБА_3 з метою представлення його інтересів в суді. Він завірив позивача, що надасть юридичні послуги, забрав у позивача всі необхідні документи по справі. Всю інформацію адвокат передавав через сестру позивача, вона надала адвокату аванс в сумі 9 500 грн. згодом адвокат почав вимагати ще 500 дол. США. Позивач втратив довіру до адвоката. Отриманий аванс віддавати відмовився.

Позивач просить суд стягнути з відповідача сплачений аванс в розмірі 9500 грн. та моральну шкоду в розмірі 9500 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_3 26.12.2014р. укладено договір, відповідно до умов якої ОСОБА_3 приймає на себе зобов'язання виконати доручення клієнта про надання йому юридичної допомоги на умовах передбачених цією угодою, а клієнт бере на себе зобов'язання оплатити гонорар за дії адвоката по наданню йому юридичної допомоги, а також в разі необхідності компенсувати фактичні витрати понесені в зв'язку з виконанням доручення. Юридична допомога складається з наступного: надання правової допомоги та представництво інтересів у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 про виселення та визнання договору дарування недійсним, з усіма правами представника у цівільній справі (а.с. 5).

Відповідно до рукописного напису до угоди 26.12.2014 року позивачем сплачено відповідачу частину гонорару в розмірі 9 500 грн. (а.с.6)

Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.02.2015р. позовна заява ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користуванні шляхом виселення залишена без розгляду за заявою позивача (а.с. 41-42).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та стягуючи з відповідача суму гонорару у розмірі 9 500 грн. та моральну шкоду у розмірі 9 500,00 грн., суд першої інстанції виходив з підстав невиконання відповідачем умов договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення гонорару з огляду на наступне.

Предметом спору у даній справі є стягнення сплаченої суми гонорару з відповідача на користь позивача на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги

Відповідно до вимог ст. 16, 17 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при КМУ від 01.10.1999 року, доручення клієнта на надання йому адвокатом правової допомоги підлягає оформленню у формі письмової угоди про надання правової допомоги. В угоді про надання правової допомоги мають бути чітко і недвозначно визначені всі головні умови, на яких адвокат приймає доручення клієнта. В угоді про надання правової допомоги в будь-якому випадку мають бути визначені: прізвище, ім'я та по батькові, адреса фізичної особи або назва та адреса юридичної особи - клієнта; ті ж відомості щодо особи, яка уклала угоду, якщо договір укладається не особисто клієнтом; прізвище, ім'я та по батькові адвоката (або назва адвокатського об'єднання), який надаватиме правову допомогу, та його адреса; зміст доручення: яка саме правова допомога має надаватися за угодою і де вона має надаватись; розмір гонорару, порядок його обчислення (фіксована сума, погодинна оплата) і внесення (авансування, оплата за результатом, тощо); розмір, порядок обчислення і внесення фактичних видатків, пов'язаних з виконанням доручення; підписи осіб, що уклали угоду. Угода не повинна містити положень, що суперечать чинному законодавству та цим Правилам.

Згідно ст. ст. 37, 40 Правил адвокатської етики у випадку дострокового розірвання угоди про надання правової допомоги: за ініціативою клієнта, якщо причина розірвання угоди полягає в неналежному, такому, що не відповідає закону і цим Правилам, виконанні доручення, або при фактичній відмові адвоката від виконання доручення адвокат не має права вимагати сплати йому гонорару і повинен повернути клієнту одразу після розірвання угоди фактично внесений гонорар. Клієнт може в будь-який час і з будь-яких причин (або без їх пояснення) розірвати угоду з адвокатом в односторонньому порядку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст.ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Підрозділом 1 розділу 111 "Окремі види зобов'язань" Глави 63 ЦК України визначені загальні положення договору про надання послуг.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 903 ЦК України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач сплатив адвокату частину гонорару відповідно до вимог ЦК України.

В порушення вимог діючого законодавства адвокат не виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом між позивачем та відповідачем укладено договір про правову допомогу, відповідно до умов якого, відповідач зобов'язався надати кваліфіковану правову допомогу позивачу, представляти його інтереси в судах з усіма правами та обов'язками сторони.

Згідно вказаного договору позивач сплатив частину гонорару в сумі 9 500 гривень, що підтверджується особистим підписом відповідача та квитанцією про оплату (а.с. 6).

Проте, як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_3 участі у судовому процесі по цивільній справі, передбаченою угодою, не приймав, жодних документів не складав.

З чого випливає, що відповідач зобов'язання не виконав, юридичну допомогу позивачу не надав. Крім того, позовної заяви про визнання договору дарування, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, недійсним складено не було та до суду першої інстанції не здано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що в зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань за договором та не наданням позивачу належної правової допомоги, рішення суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_4 в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача гонорару сплаченого ним по договору в сумі 9 500 грн. є законним і обґрунтованим.

Відповідно до роз'яснень викладених в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4, згідно з якими розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для відшкодування моральної шкоди. Позивачем не надано жодних доказів в обґрунтування нанесення йому моральної шкоди, обґрунтування розміру, тяжкі наслідки у зв»язку з невиконанням відповідачем договору.

За ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу , а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволення цієї частини вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2015 року по цій справі скасувати в частині стягнення моральної шкоди та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у стягненні з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди у розмірі 9 500,00 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: