"01" червня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Чех Н.А.
з участю секретаря - Кузьменко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою посилаючись на те, що 17.03.2010 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого він передав відповідачу кошти в розмірі 90 000,00 грн. Кошти відповідач зобов'язався повернути до 31.12.2014 року. Однак, кошти в назначений термін не повернуто. Пунктом 8 договору передбачено, що в разі не виконання зобов'язання, позичальник має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. В даному випадку прострочення складає 265 календарних днів, що становить 138,2 % - 34 380,00 грн. Виконання договору позики було забезпечено іпотечним договором від 17.03.2010 року, предметом якого є земельна ділянка НОМЕР_1, площею 0,1060 га, що знаходиться в АДРЕСА_1. Умовами іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель вправі задовольнити вимоги за рахунок предмета іпотеки. У зв'язку з чим просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу в сумі 124 380,00 грн. шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки.
В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. В разі неявки відповідача в судове засідання не заперечував щодо постановлення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Викладені обставини дають підстави суду для прийняти рішення по суті спору без присутності відповідача, по доказам наданим стороною позивача.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.
В суді встановлено, що 17.03.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики на суму 90 000,00 грн., строком до 31.12.2014 року.
В цілях забезпечення виконання умов договору 17.03.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір. Згідно умов договору іпотекодавець передав іпотекодержателю земельну ділянку НОМЕР_1, площею 0,1060 га, що знаходиться в АДРЕСА_1. Цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель та споруджень (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_2.
Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути пред'явлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Підтверджувати факт укладення договору позики, тобто факт передачі грошей та строк їх повернення або пред'явлення вимоги до повернення, можуть боргові документи - розписка, акт передання та прийняття, розрахунок - фактура тощо.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмірне встановлений договором або законом.
Встановлено, що відповідач зобов'язання не виконав, кошти до цього часу не провернув.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача індекс інфляції за невиконання зобов'язання за період прострочення - 265 календарних днів в сумі 34 380,00 грн.
Враховуючи вимоги законодавства та відсутність доказів зі сторони відповідача про виконання зобов'язання, суд вважає, що кошти мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача.
По даній справі позивач простить суд в рахунок погашення боргу звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог. Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом 5 днів після закінчення вказаного вище тридцятиденного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Це право переходить до інших осіб, які висловили намір придбати предмет іпотеки, відповідно до пріоритету їх прав і вимог. Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю. Іпотекодержатель, який реалізував предмет іпотеки, надсилає іпотекодавцю, боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, та іншим іпотекодержателям звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки.
Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов'язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та з наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.
Згідно з п.п. 3.2, 3.3, 4.1, 4.2 іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язань договору позики, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі; звернення стягнення відбувається за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса. Початкова вартість предмета іпотеки визначається суб'єктом оціночної діяльності на момент звернення стягнення.
В даному випадку позивач просить звернути стягнення шляхом визнання права власності, однак умовами іпотечного договору визначено порядок звернення - за рішенням суду або виконавчим написом нотаріуса. Право на визнання права власності за іпотекодержателем умовами не передбачено, у зв'язку з чим в цій частині позов не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Доказів на спростування доводів позивача відповідач не надав.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. В даному випадку позивач сплатив 1 144,80 грн., дана сума підлягає стягненню з відповідача.
На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 610, 611, 625, 1046, 1049 ЦК України, ст.ст. 7, 12, 33, 38, 39, 41 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 60, 61, 88, 212-215, 218, 223, 224-228, 233, 294 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити частково.
В рахунок погашення заборгованості перед ОСОБА_1 за Договором позики грошей від 17.03.2010 року в розмірі 124 380,00 грн. (сто двадцять чотири тисячі триста вісімдесят гривень 00 копійок), з яких: заборгованість по основному зобов'язанню - 90 000,00 грн.; інфляція - 34 380,00 грн. -
звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 17.03.2010 року, що укладений між ОСОБА_1 (іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (іпотекодавець), а саме на належну іпотекодавцю земельну ділянку НОМЕР_1, площею 0,1060 га, що знаходиться в АДРЕСА_1. Цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель та споруджень (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_2 шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеної на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 144 грн. 80 коп.
Заочне рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та заяви про перегляд заочного рішення, якщо апеляційної скарги та заяви про перегляд заочного рішення не було подано.
Суддя: