Справа № 363/5175/15-ц Головуючий у І інстанції Купрієнко С. І.
Провадження № 22-ц/780/5714/16 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 26 01.12.2016
УХВАЛА

Іменем України

01 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 серпня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний факторинг» до ОСОБА_2 про стягнення боргу, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та штрафних санкцій,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2015 року ТОВ «Сучасний факторинг» звернувся до суду із названим позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 4999 грн. 28 коп.; штраф в сумі 3600 грн.; збитки від інфляції в сумі 3714 грн. 46 коп.; 3% річних в сумі 341 грн. 45 коп. та судові витрати у розмірі 1218 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 7 червня 2013 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 було укладено рахунок замовлення № ЧПМ0002224 на установку ГБО на автомобіль.

Відповідно до основного договору та додаткової угоди, відповідач повинен був сплатити за отриманий товар загальну суму 7499 грн. 14 коп., з яких: - 1249 грн. 86 коп., сплатив до моменту отримання товару; - 6249 грн. 28 коп. на умовах відтермінування платежу.

Вказує, що належним чином надав відповідачеві вказані послуги та передав товар, однак ОСОБА_2 у повному обсязі не сплатив коштів за договором, через що, враховуючи укладену між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Сучасний факторинг» угоду про відступлення прав вимоги у тому числі і за цим правочином, вважає необхідним звернутися до суду із цим позовом.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 30 серпня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Сучасний факторинг» борг в сумі 4999, 28 гривень; збитки від інфляції в сумі 3714 ,46 гривень ; 3% річних в сумі 341,45 гривень та 1218,00 гривень судового збору, а всього 10 273 гривні, у задоволенні вимог про стягнення штрафу відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_2 належним чином не виконав обов'язків щодо сплати коштів за надані йому послуги ФОП ОСОБА_3, відповідно до умов договору, то з відповідача необхідно стягнути суму боргу, 3 % річних та інфляційні втрати.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 липня 2011 року між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Сучасний факторинг» було укладено генеральну угоду про організацію співробітництва № СФ2011027, яка встановлює порядок і умови взаємодії між сторонами по організації документообігу та безготівкових розрахунків що виникають в процесі співпраці сторін (а. с. 39-41).

03 липня 2012 року між названими сторонами було укладено генеральний договір відступлення права вимоги № СФ2011027, за яким ФОП у випадку продажу товарів може відступати право вимоги боргу до боржника (а. с. 139-143).

7 червня 2013 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 було укладено рахунок замовлення № ЧПМ0002224 на установку ГБО на суму 7 799 грн. 14 коп. (а. с. 22).

Того ж дня між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3, відповідно до Генерального договору відступлення права вимоги № СФ2011027 від 3 липня 2012 року, було укладено додаткову угоду до договору № ЧПМ0002224 від 7 червня 2013 року відповідно до якої сторони дійшли згоди про зміну умов оплати по договору № ЧПМ0002224 від 7 червня 2013 року шляхом надання замовнику розстрочки платежу та погодили про сплату всіх платежів замовником на користь ТОВ «Сучасний факторинг» згідно графіку визначеному у цій угоді.» (а. с. 24).

Відповідно до рахунку замовлення та додаткової угоди, ОСОБА_2 повинен був сплатити за отриманий товар загальну суму 7499 гривень 14 копійок, з яких: - 1249 грн. 86 коп., сплатив до моменту отримання товару - 6249 грн. 28 коп. на умовах відтермінування платежу (а. с. 24).

09 червня 2013 року послуги та товар були отримані відповідачем у повному обсязі, що підтверджується підписом останнього під актом прийому-передачі від 9 червня 2013 року за № ЧПМ0001957 (а. с. 23).

Однак, жодних належних доказів сплати відповідачем усієї суми коштів відповідно до укладеного між сторонами договору та сплатив лише 1249, 86 грн., що не заперечується самим відповідачем.

Відповідно до частини 2 пункту 1 статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори.

У статті 627 ЦК України йдеться про те, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 629 ЦК України зазначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно частини 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначив предмет доказування у справі, повно та всебічно дослідив обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, перевірив їх наданими доказами, які оцінив у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, та дійшов до обґрунтованого висновку про те, що відповідач порушив умови укладеного між сторонами договору та належним чином не сплатив визначену угодою суму коштів, та враховуючи, що позивач пропустив річний термін, передбачений для звернення з вимогою про стягнення штрафних санкцій, місцевий суд дійшов до правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Доводи апелянта, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження відступлення йому права вимоги за укладеним між сторонами договором, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 309 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: