Провадження № 2/127/1039/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2016 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Куйдан Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Першої вінницької державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ :

16 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту складеного 07 лютого 2013 року ОСОБА_4, посвідченого Державним нотаріусом Першої Вінницької Державної нотаріальної контори та зареєстрований за реєстраційним номером №8-153 недійсним.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_4 проживав постійно у своїй квартирі в АДРЕСА_1, а протягом останніх декількох років до моменту його смерті, в цій квартирі він проживав один. Також, в період самостійного життя ОСОБА_4 часто хворів та через стійкий розлад здоров'я не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, а також не впізнавав близьких та висловлював недоречні думки.

В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали. Згідно з поясненнями представника відповідача ОСОБА_4. за життя був активною людиною, відомою в місті особою, був старшим по будинку, писав листи, скарги в органи влади та різні інстанції, виписував періодичну літературу (газети та журнали), писав скарги в газету «Голос України», вів переписку з банком. Так, ОСОБА_4 хворів на цукровий діабет 2 форми, але ніде не сказано про те, що він консультувався у психіатра. Він був на оздоровленні в судинному відділенні психіатричної лікарні №2. Якби ОСОБА_4 був психічно хворим, його б ніхто не залишав одного у квартирі. В 2014 р. був випадок, коли сталось залиття адвокатського офісу, в якому працює представник відповідача з квартири ОСОБА_4 Відповідач ОСОБА_2 суду пояснив, що у квартирі ОСОБА_4 він мешкає з серпня 2010 р. і не знав, що той перебував у психіатричній лікарні. ОСОБА_4 не був спокійною людиною, він скандалив, коли поштар не приносила йому газету «Голос України», коли не приходила доглядальниця з єврейської общини. ОСОБА_4. вів постійні переписки з різними установами, писав скарги в газету «Голос України», йому надходили відповіді. До 2014 року ОСОБА_4 був старшим по будинку. Останні півроку до його смерті за ОСОБА_4. доглядав ОСОБА_2 По ампутацію ноги ОСОБА_4. повідомив ОСОБА_2 по телефону. Коли відповідач навчався в м. Києві, він періодично приїздив до ОСОБА_4 Чому ОСОБА_4 написав заповіт саме на нього, відповідач не може пояснити. Казав, що так буде надійніше, тому що його квартирою хтось хоче заволодіти.

Допитані в судовому засіданні свідки дали суду такі показання.

Свідок ОСОБА_16 суду повідомила про те, що вона посвідчувала заповіт 07.02.2013 р. від імені ОСОБА_4. За кілька днів до цього надійшов лист від ОСОБА_4 з проханням посвідчити заповіт вдома. В нотаріальну контору з»явився ОСОБА_2 Спочатку нотаріус ОСОБА_16 поспілкувалась із заповідачем, він поводився адекватно, розповідав про те, що оформляв в Першій вінницькій державній нотаріальній конторі спадщину після смерті матері, розказував, що у нього є брат в Ізраїлі. ОСОБА_4 читав текст заповіту і писав його власноручно. Текст заповіту був набраний на комп»ютері. Перший раз нотаріус виїздила додому до ОСОБА_4, щоб з»ясувати суть нотаріальних дій, потім повернулась в нотаріальну контору, щоб набрати на комп»ютері текст заповіту, вдруге приїхала до ОСОБА_4, щоб він прочитав та підписав цей заповіт. ОСОБА_4 добре знав нотаріальний процес, був лежачим, писав доволі непогано, без помилок. При першій зустрічі з ОСОБА_4 нотаріус запитала його анкетні дані, він розповідав про ОСОБА_2, про свого брата в Ізраїлі, про себе багато розповідав, казав що квартиру після смерті матері він оформив на себе. Свідок пояснила, що вона не сумнівалась в дієздатності ОСОБА_4. Аби у неї виникали з цього приводу сумніви, вона б не посвідчила заповіт від його імені. Якщо б ОСОБА_4 повідомив нотаріуса про те, що він лікувався в психоневрологічній лікарні №2, свідок-нотаріус відклала б вчинення нотаріальної дії для звернення із запитом в психіатричну лікарню. Але про лікування в цій лікарні ОСОБА_4 в своїй розмові нотаріуса не повідомив. Нотаріус ОСОБА_16 склала два примірники заповіту, один з яких залишила ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_7 дала показання суду про те, що знає ОСОБА_4 з того часу як він одружився, тобто 35-40 років. Спочатку він працював кіномеханіком в кінотеатрі імені М.М. Коцюбинського, потім черговим в цьому ж кінотеатрі. Їхні матері спілкувались за життя. Було таке, що його мати казала, що ОСОБА_4 десь пішов і вона не знає, де він. Коли в ОСОБА_4 був інсульт, свідку зателефонував завідувач відділенням з лікарні, що на Вишеньці. Свідок ОСОБА_7 з іншою жінкою прийшли в лікарню його провідати, але ОСОБА_4 спочатку їх не впізнав, а впізнавши, кидав в них взуттям, та став кричати на них. Так було неодноразово. Лікар у зв»язку з такою поведінкою ОСОБА_4 порадив звернутись у профільну лікарню. І свідок перевела його в психіатричну лікарню №2 в смт. Березина, медмістечко. В цій психіатричній лікарні ОСОБА_4 відмовлявся брати їжу від осіб, які його навіщали, у зв»язку з тим, що боявся, що його хочуть отруїти цією їжею. Тоді відвідувачі залишали лікарю гроші на їжу для ОСОБА_4 З психіатричної лікарні №2 ОСОБА_4. забрали додому, його доглядали жінки з єврейської общини. Брат ОСОБА_4 - ОСОБА_1, який мешкає в Ізраїлі, передавав гроші на його лікування. Свідок ОСОБА_7 також повідомила суду про те, що коли померла мати братів ОСОБА_1, ОСОБА_4 не вірив в це і казав, що мати жива. Брат ОСОБА_1 написав відмову від спадщини на користь брата ОСОБА_4 ОСОБА_4 лаявся на патронажних сестер, які його обслуговували з єврейської общини. Казав, що з ним хтось живе, хоча в дійсності в квартирі нікого, крім нього не було, інколи забував закривати двері в квартирі. Про смерть ОСОБА_4. родичам та знайомим стало відомо через два тижні після його поховання. Про його смерть ніхто родичів, знайомих та працівників «Хеседу» не повідомив. Додатково суду пояснила про те, що працює в школі і кожен день відвідувала ОСОБА_4 в лікарні на Вишеньці, де він лежав з інсультом, приносила ліки та їжу, від їжі він відмовлявся, тому що вважав, що його хочуть отруїти. Після інсульта він погано говорив, але мова до нього поступово поверталась. Коли ОСОБА_4 було переведено в психіатричну лікарню №2, свідок ОСОБА_7 продовжувала його відвідувати, спілкувалась з лікарем про стан його здоров»я, купляла дорогоцінні ліки за кошти, які передавав брат ОСОБА_1 В психіатричній лікарні його відвідували й інші працівники «Хеседу». Знаючи ОСОБА_4 десь 35-40 років в свідка весь цей час виникали сумніви щодо його психічного здоров»я, а останні два роки до смерті ОСОБА_4 виганяв свідка ОСОБА_7 з його квартири, лаявся на неї. ОСОБА_4 був членом іудейської общини і постійно отримував від общини продуктові набори і ліки.

Свідок ОСОБА_9 дала суду показання про те, що працює в Хеседі. В ОСОБА_4 вона працювала 11 місяців з липня 2013 р. по липень 2014 року, прибирала в квартирі, варила їсти, купляла продукти. Про стан здоров»я ОСОБА_4 розповіла, що він був дивний, агресивний. В Хеседі про його поведінку знали всі працівники. Сусідів у квартиру ОСОБА_4 нікого не впускав, постійно сварився, писав листи, скарги в різні інстанції, був старшим по будинку. Про те, що ОСОБА_4 лікувався в психіатричній лікарні свідку ОСОБА_9 не було відомо. ОСОБА_2 свідок бачила в квартирі один раз, про нього ОСОБА_4. свідку нічого не розповідав. ОСОБА_4 казав, що написав заповіт на свою сестру, а потім його скасував. Додатково свідок суду пояснила про те, що до ОСОБА_4 вона ходила кожного дня з 10 год. до 14-15 год. протягом 11 місяців. ОСОБА_4. давав свідку гроші на продукти та інші побутові речі, вона купляла необхідне, приносила ОСОБА_4 чеки і здачу, яку він перераховував. Свідок радилась із ОСОБА_4 про те, що йому готувати їсти, зазвичай готувала на тиждень, прала йому білизну, прибирала в квартирі. Він ніколи не закривав двері в квартирі. Свідок ОСОБА_10 дала суду показання про те, що вона - родичка ОСОБА_4 Весь час він казав, що перепише свою квартиру на племінницю ОСОБА_6. ОСОБА_4. лежав в лікарні на Вишеньці, в психіатричній лікарні №2. За час перебування в лікарнях ОСОБА_4 весь час кричав, лаявся, не брав продуктові передачі. Коли ОСОБА_4 лежав в ендокринологічному диспансері, де йому ампутували ногу, брат ОСОБА_1 прилітав з Ізраїлю, оплатив його перебування в лікарні, і на той час ОСОБА_1 погодився переїхати до Ізраїлю, але потім відмовився. Патронажні сестри ОСОБА_1 не влаштовували, він їх постійно виганяв, з братом ОСОБА_1 він не хотів спілкуватись. Додатково суду свідок пояснила, що ОСОБА_4 був неадекватний, кричав на неї, лаявся. На вимогу ОСОБА_4 11.05.2010 р. свідок ОСОБА_10 забрала його з психіатричної лікарні до нього додому. 15.05.2010 р. в свідка ОСОБА_10 помер чоловік ОСОБА_6. Коли свідок повідомила про це ОСОБА_4, він їй не повірив і обізвав брехункою. В цей період свідок ОСОБА_10 після приїзду від дочки з Німеччини ходила до ОСОБА_4 провідувати його, двері в квартирі він не зачиняв, в квартирі за ним доглядала працівник Ліля. Коли ОСОБА_4 після ампутації ноги погодився їхати в Ізраїль, почали оформляти документи. Для цього свідок на прохання брата з Ізраїлю ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса ОСОБА_11, спочатку нотаріус відмовляла ОСОБА_10 бути представником ОСОБА_4, тому що він скандальна особа, але все ж таки вони разом поїхали в ендокринологічний диспансер, де лежав ОСОБА_4 для написання довіреності на оформлення документів для виїзду в Ізраїль. Довіреність від ОСОБА_4 на три особи була посвідчена нотаріально. Додатково свідок дала показання суду про те, що вона домовилась в агентстві «Аріна» про цілодобовий нагляд за ним. Свідок ОСОБА_10 в присутності працівників агентства «Аріна» повернула ОСОБА_4 1630 доларів США. Свідок помічала неадекватну поведінку ОСОБА_4, який кричав на неї. В 2012 році в нього була патронажна сестра Ліля. Довіреність на оформлення документів для виїзду за кордон ОСОБА_4 анулював, для чого викликав додому нотаріуса ОСОБА_11

Свідок ОСОБА_12 дала суду показання про те, що покійний чоловік свідка і дружина позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8, яка теж мешкає в Ізраїлі, були родичами. Коли у ОСОБА_4 стався інсульт ОСОБА_8 попросила свідка ОСОБА_12 контролювати його лікування, це було восени 2009 р., з Ізраїля вони постійно передавали свідку ОСОБА_12 ліки. Пройшов місяць лікування в лікарні на Вишеньці, потім ОСОБА_1 перевели на півроку в психіатричну лікарню №2. Свідок передавала гроші лікарю в психіатричній лікарні, щоб купляти продукти ОСОБА_4, тому що їжу, яка приносила свідок, він відмовлявся брати. Свідок купила глюкометр для виміру рівня цукру в крові ОСОБА_4, в якого був цукровий діабет, постійно запрошувала до нього лікарів-спеціалістів, гроші на такі потреби надходили від брата ОСОБА_4 Коли свідок приходила до ОСОБА_4 в лікарню він лаявся на неї матом, телефонував свідку, щоб та приносила йому гроші.

Свідок ОСОБА_13 дала показання про те, що в будинку АДРЕСА_1 в них розміщений офіс адвокатської контори, що й квартира, в якій мешкав ОСОБА_4 ОСОБА_4 вона знає з 1959 року, вони разом вчились в середній школі №17 в м. Вінниці. Потім постійно його зустрічала в дворі будинку. Як ОСОБА_4 захворів свідок ОСОБА_13 декілька раз заходила до нього в квартиру, питання стосувалось того, що він хотів розпорядитись своїм майном. За 7-10 днів до його смерті свідок була у квартирі ОСОБА_4 з приводу затоплення офісу з його помешкання. Додатково суду свідок пояснила про те, що коли вона розмовляла з ОСОБА_4, у неї не було враження, що він заговорюється, у нього було ясне мислення, як адвокат за своїм досвідом свідок може достеменно побачити в особі шизофреника. Раніше свідок часто зустрічалась із ОСОБА_4. на вул. Соборній, вони згадували шкільні роки, він часто консультувався з юридичних питань. В квартирі він мешкав один, коли свідок заходила одразу впізнавав її по голосу. Про свого брата ОСОБА_4. нічого не розповідав. З приводу питання розпорядження майном свідок порадила звернутись до нотаріуса.

Свідок ОСОБА_11 дала показання про те, що вона посвідчувала довіреність ОСОБА_4 від 13.04.2012 р. ОСОБА_4. нотаріус особисто не знала. В зв»язку з його хворобою довіреність була посвідчена в ендокринологічному диспансері на виклик когось з його родичів. Довіреність містила елементи генеральної довіреності, про повноваження повіреного нотаріус визначалась з уст ОСОБА_4 З ОСОБА_4 вона розмовляла достатньо часу і відповідно до ст. 8 Закону України «Про нотаріат» в нотаріуса не виникало жодних сумнівів в його побажаннях. ОСОБА_4 в своїх думках не плутався, нотаріуса нічого не насторожувало, сумнівів, чи може вона вчинити нотаріальну дію, не було. Потім через деякий період часу була заява ОСОБА_4. про скасування цієї довіреності. Виклик нотаріуса ОСОБА_4 здійснив по телефону. В нього вдома нотаріус посвідчила його заяву від 10.09.2012 р. про скасування довіреності від 13.04.2012 р. Додатково свідок пояснила суду, що її фах нотаріуса, період роботи і напрацювання внутрішніх мотивацій дозволяють їй перевірити дієздатність особи. Свідок ОСОБА_14 дала показання про те, що працює державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори. Свідок посвідчувала довіреність ОСОБА_4 від 07.10.2014 р. за місцем його проживання. Нотаріальна дія вчинялась в два етапи. Перший раз встановлювалась особа, її дієздатність, суть нотаріальної дії, вдруге коли текст довіреності, який був надрукований в нотаріальній конторі, підписувався довірителем ОСОБА_4 в його квартирі. Нотаріус спілкувалась з ОСОБА_4, він хотів дати повноваження особі на прописку (реєстрацію) інших осіб в своїй квартирі. ОСОБА_4. знав наперед, який документ має скласти нотаріус, він хотів зареєструвати своє право власності на квартиру в реєстрацій службі. ОСОБА_4 вільно володів відповідними термінами і знав назви установ, наприклад : БТІ, реєстраційна служба. При бесіді з ОСОБА_4 нотаріус не помічала порушення його мислення, він був повністю адекватним. Додатково суду свідок пояснила, що про стан його здоров»я вона не питала, пересвідчилась, що ОСОБА_4 розуміє значення своїх дій і сумніву в його дієздатності в нотаріуса не виникало. Вірогідність помилки нотаріуса щодо психічного стану хворого може бути, але у випадку із ОСОБА_4 підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії були відсутні.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши матеріали справи. суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

26.10.2016 року помер ОСОБА_4, на підтвердження чого позивачем надано копію Свідоцтва про смерть виданого Відділом Державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області.

На підтвердження родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до суду надано копію Свідоцтва про народження ОСОБА_1, виданого 18 листопада 2014 року Відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. 126, 133, 135 Сімейного кодексу України за №0 від 18 листопада 2014 року, виданого на ім'я ОСОБА_4.

Відповідно до Свідоцтва та Витягу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є рідними братами, оскільки в них спільні матір та батько.

При розгляді справи судом було витребувано заповіт складений на ім'я ОСОБА_2 від 07 лютого 2013 року та з лікарень медичні карти відносно хворого ОСОБА_4.

Судом було досліджено медичну документацію стаціонарного хворого ОСОБА_4 з Вінницької обласної психіатричної лікарні №2, Центру первинної медико-санітарної допомоги №2 та з Вінницького обласного клінічного ендокринологічного диспансеру.

Витребовувалась також медична документація відносно ОСОБА_4 з Вінницької міської станції швидкої медичної допомоги, але така документація не була отримана, оскільки закінчився строк її зберігання.

Показання свідків зі сторони позивача і відповідача в судовому засіданні містять суттєві розбіжності щодо психічних характеристик поведінки ОСОБА_4 за життя і більш детально в період з жовтня 2009 р. (після перенесеного інсульта і тривалого лікування в Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні №2) і до для дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 р.

На підтвердження позовних вимог свідки зі сторони позивача ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_12 дали показання про те, що ОСОБА_4 часто хворів, не контролював свою поведінку, з невідомих підстав нецензурно висловлювався в бік близьких, а в останній час не пам'ятав ситуації, які з ним траплялись, а також висловлював недоречні думки.

І навпаки свідки зі сторони відповідача ОСОБА_16, ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_14 дали показання суду про те, що поведінка ОСОБА_4. була адекватна, він часто складав документи, які нотаріально посвідчувались, консультувався з юридичних питань, писав листи і скарги в різні інстанції і сумнівів в його дієздатності в оточуючих не виникало.

Допитані свідки - нотаріуси ОСОБА_16, ОСОБА_11 та ОСОБА_14, які вчиняти нотаріальні дії на прохання ОСОБА_4, не знали про те, що ОСОБА_4 перебував на лікуванні в Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні №2 з листопада 2009 р. по травень 2010 р., оскільки він їх про такі обставини не повідомляв. Аби такі відомості були відомі нотаріусам відповідно до законодавства нотаріальна дія мала бути відкладена до отримання відповіді з психіатричної лікарні на запит нотаріуса.

Після допиту свідків за клопотанням представника позивача і відповідача було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу та визначено її проведення в Київському міському центру судово-психіатричної експертизи.

На вирішення експертів було поставлено такі питання:

-чи страждав ОСОБА_4 на 07 лютого 2013 року психічним захворюванням, якщо страждав, то які дані свідчать про це?

- в якому психічному стані перебував та чи хворів на стійке психічне захворювання ОСОБА_4 станом на 07 лютого 2013 року з урахуванням його хвороб під час укладення заповіту?

- за станом психічного здоров»я на 7 лютого 2013 року чи усвідомлював ОСОБА_4 значення своїх дій та міг керувати ними, передбачати наслідки своїх дій?

05.02.2016 р. експертами Київського міського центру судово-психіатричної експертизи складено висновок судово-психіатричного експерта №67, в якому надані такі відповіді:

1.ОСОБА_1 на 07 лютого 2013 року страждав стійким, хронічним психічним розладом у вигляді Органічного ураження головного мозку змішаного ґенезу з когнітивними порушеннями і вираженими розладами особистості.

2.ОСОБА_1 на час складання заповіту від 07 лютого 2013 року страждав стійким хронічним психічним розладом у вигляді Органічного ураження головного мозку змішаного ґенезу з когнітивними порушеннями і вираженими розладами особистості.

3.ОСОБА_1 за своїм психічним станом на час складання заповіту від 07 лютого 2013 року не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

На адвокатський запит представника відповідача ОСОБА_2. було проведено наукову оцінку висновку судово-психіатричного експерта Київського міського центру судово-психіатричної експертизи від 05.02.2016 р. №67, про що надано висновок фахівця №18 від 28.11.2016 р., складений фахівцем у галузі судово-психіатричної експертизи ОСОБА_6

Оцінюючи цей висновок, суд зазначає про його неприйнятність як письмового доказу. Положеннями ЦПК України не передбачено можливість надання оцінки, рецензування висновку судового-психіатричної експертизи.

Крім того слід зазначити, що наукову оцінку висновку експерта може надати будь-який фахівець в галузі судово-психіатричної експертизи.

Проте, в порівнянні з тривалістю проведення експертного дослідження, комісійним його проведенням, наявності в експертів матеріалів справи та медичної документації, попередження експертів про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок в Київському міському центрі судово-психіатричної експертизи, суд не знайшов висновок фахівця №18 від 28.11.2016 р. таким, що може спростувати відповіді на питання суду, викладені у висновку №67 від 05.02.2016 р.

Посилання представника відповідача на те, що висновок експертизи є необґрунтованим судом до уваги не приймається, оскільки як вбачається з матеріалів справи, експертами надано мотивований висновок у письмовій формі. У висновку зокрема зазначено: коли, де, ким, на якій підставі була проведена експертиза, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерти використали, докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обґрунтовані відповіді на поставлені судом питання. У висновку зазначено, що експертів попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків.

Враховуючи викладене, суд вважає, що висновок судово-психіатричного експерта №67 за результатами проведення посмертної судово-психіатричної експертизи від 05 лютого 2016 року є обґрунтованим і повним та відповідає вимогам ст. 147 ЦПК України.

При цьому суд враховує положення частини 6 та 7 ст. 147 ЦПК і оцінює цей висновок за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу та вважає, що підстав для непогодження з висновком експертів немає.

Відповідно до частини 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до вимог частин 1-3 ст. 203 ЦК України зміст правоч ину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За правилами визначеними ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а вразі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

З роз'яснень, які містяться в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» слідує, що право на пред'явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

В той же час, з роз'яснень, які містяться в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» слідує, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 23 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Суд зазначає, що в даному випадку відсутня повна цивільна дієздатність ОСОБА_4 для складання заповіту від 07 лютого 2013 року.

Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи, що позов задоволено, на користь позивача слід стягнути з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 16, 203, 215, 225 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 11, 58-60, 88, 145, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним заповіт, складений 07.02.2013 року ОСОБА_4, посвідчений державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори та зареєстрований за реєстровим №8-153.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат зі сплати судового збору 243,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя