Справа № 366/3353/15-ц Головуючий у І інстанції Тетервак Н. А.
Провадження № 22-ц/780/2375/16 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 54 26.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

26 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Волохова Л.А., Мельника Я.С.,

при секретарі: Нагорній Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 19 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної інспекції сільського господарства в Київській області про стягнення компенсаційних виплат за час перебування у відрядженні та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Іванківського районного суду Київської області з вищевказаним позовом та просила ухвалити рішення про його задоволення, посилаючись на те, що в період з 12 березня 2001 року по 30 листопада 2012 року вона працювала на посаді начальника Іванківської районної державної насіннєвої інспекції; в період з 03 грудня 2012 року по 20 травня 2013 року - на посаді головного спеціаліста Державної інспекції сільського господарства у Київській області.

Згідно наказу Держсільгоспінспекції України №27 від 04 липня 2011 року Київська обласна державна хлібна інспекція, Київська обласна державна насіннєва інспекція, районні державні насіннєві інспекції, в тому числі і Іванківська районна державна насіннєва інспекція, реорганізувались шляхом злиття в Державну інспекцію сільського господарства в Київській області, яка є правонаступником вказаних установ.

На час звільнення позивача з роботи відповідач не виплатив належні їй компенсаційні виплати за час перебування у службових відрядженнях: 09 серпня 2012 року, 14 серпня 2012 року, 30 серпня 2012 року, 04 вересня 2012 року, 10 вересня 2012 року, 13 вересня 2012 року, 17 жовтня 2012 року, 23 жовтня 2012 року, 30 жовтня 2012 року, 06 листопада 2012 року та 20 листопада 2012 року, на загальну суму 756 грн., які підлягають стягненню на її користь.

Крім того, позивач посилалась на те, що за настійливим клопотанням керівництва 23 жовтня 2012 року та 06 листопада 2012 року оплатила вартість електролампочок та вартість спожитої електроенергії на суму 309,50 грн., що також просила стягнути з відповідача на свою користь.

Оскільки відповідач не виплатив вищевказані належні позивачу суми у визначений ст.116 КЗпП України строк, ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача на свою користь компенсацію за час затримки розрахунку в розмірі 162 324 грн. (4 509 грн. середньомісячний заробіток х 36 місяців прострочення).

Також позивач зазначила, що відповідач своїми діями по незаконній тривалій невиплаті належних їй сум, тривалому та умисному ігноруванні її законних вимог, завдав їй моральної шкоди в розмірі 5 000 грн., що підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 19 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення її позову.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду є законним, якщо суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення є обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 12 березня 2001 року на підставі наказу №29 від 12.03.2001 року призначена в порядку переводу на посаду начальника Іванківської районної державної насіннєвої інспекції.

30.11.2012 року ОСОБА_2 звільнена з посади начальника Іванківської районної державної насіннєвої інспекції - головного державного інспектора району за ст.36 п.5 КЗпП, наказ №05-02-68 від 29.11.2012 року.

З 03.12.2012 року по 20.05.2013 року ОСОБА_2 працювала в Державній інспекції сільського господарства в Київській області на посаді головного спеціаліста відділу насіннєвого контролю та охорони прав на сорти рослин Управління контролю якості насіння і садивного матеріалу відповідно до п.5 ст.36 КЗпП України, в порядку переведення з Іванківської районної державної насіннєвої інспекції.

В серпні - листопаді 2012 року ОСОБА_2, перебуваючи на посаді начальника Іванківської районної державної насіннєвої інспекції, яка на той час підпорядковувалася Київській обласній державній насіннєвій інспекції, перебувала у відрядженнях, проте, при звільненні відповідач не виплатив їй компенсацію за час перебування у відрядженнях (проїзд до місця відрядження та добові) в розмірі 756 грн. Вищевказана сума була виплачена Державною інспекцією сільського господарства в Київській області позивачу під час розгляду справи - 29.12.2015 року.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості, з чим погоджується і колегія суддів, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 в період з 12.03.2001 року по 30.11.2012 року працювала начальником Іванківської районної державної насіннєвої інспекції, яка була підпорядкована Київській обласній державній насіннєвій інспекції.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.12.2011 року за №1300 «Про утворення територіальних органів Державної інспекції сільського господарства» встановлено, що територіальні органи Державної інспекції сільського господарства, утворені згідно з п. 1 цієї постанови, є правонаступниками Державної хлібної інспекції Автономної республіки Крим, обласних державних хлібних інспекцій, установ Української державної насіннєвої інспекції, що реорганізуються шляхом приєднання до територіальних органів, утворених згідно з п.1 цієї постанови.

Правонаступництво - це процес переходу прав та обов»язків одного учасника правовідносин до іншого (правонаступника). Важливою особливістю правонаступництва є збереження первісного предмета правовідносин та їх суті. Заміна однієї сторони в правовідносинах при правонаступництві відбувається, як правило, після припинення існування особи, від якої переходять права та обов»язки правонаступнику.

Юридична особа може припиняти свою діяльність у результаті передачі всього свого майна, прав та обов»язків іншим юридичним особам - правонаступникам (шляхом злиття, приєднання, поділу) або внаслідок ліквідації.

На час розгляду справи Київська обласна державна насіннєва інспекція, з якою в період часу з 12.03.2001 року по 30.11.2012 рокуперебувала у трудових відносинах позивач, не реорганізована та відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців перебуває у стані припинення.

З Акту кредиторської заборгованості по спеціальному фонду, яка підлягає передачі з балансу Київської обласної державної насіннєвої інспекції на баланс Державної інспекції сільського господарства в Київській області слідує, що станом на 05.05.2015 року Голова комісії з питань реорганізації Київської обласної державної насіннєвої інспекції Танцюра С.Ю. та Член комісії з питань реорганізації Київської обласної державної насіннєвої інспекції Крисюк В.В. передали, а Начальник Державної інспекції сільського господарства в Київській області Чернявський І.Ю. та начальник відділу фінансів, бух.обліку та економічних розрахунків Медіовська І.В. прийняли по даному акту борг на загальну суму 201 011,82 грн. (а.с.37-38).

З листа Державної інспекції сільського господарства України від 04.12.2015 року вбачається, що Державна інспекція сільського господарства України розглянула лист Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 04.12.2015 року №06-09/3097 щодо зобов»язань, які прийняті на баланс з балансу Київської обласної державної інспекції згідно Акту прийому-передачі кредиторської заборгованості по КЕКВ 2250 «Видатки на відрядження» на суму 12 441,28 грн. та не заперечує стосовно перереєстрації вказаної кредиторської заборгованості (а.с.42).

З платіжного доручення №1683 від 15.12.2015 року вбачається, що Держсільгоспінспекція в Київській області згідно реєстру по авансових звітах за відрядження №23 кредиторська заборгованість, яка прийнята на баланс Державної інспекції сільського господарства в Київській області з балансу Київської обласної державної насіннєвої інспекції згідно постанови КМУ від 12.12.2011 року № 1300, 28.12.2015 р. (далі - Реєстр), виплачено 12 441,28 грн.

З Реєстру, який долучено до платіжного доручення №1683 від 15.12.2015 року, слідує, що Державна інспекція сільського господарства в Київській області прийняла до оплати від Київської державної насіннєвої інспекції борг по авансових звітах на відрядження на загальну суму 12 441,28 грн., в тому числі ОСОБА_2, та виплатила їх.

Оскільки Київська обласна державна насіннєва інспекція перебуває в стадії реорганізації, не ліквідована і існує як юридична особа, про що свідчить Виписка з Єдиного реєстру юридичних осіб (а.с.34), обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що Державна інспекція сільського господарства в Київській області не є правонаступником Київської обласної державної насіннєвої інспекції до тих пір, поки остання не буде припинена як юридична особа, в тому числі по зобов»язанням, що випливають з трудових правовідносин.

З урахуванням викладеного, правильним є висновок суду про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на її користь компенсації за час затримки розрахунку в розмірі 162 324 грн., оскільки відповідно до ст.117 КЗпП умовою стягнення цієї суми є вина власника у невиплаті працівнику належних йому сум в строки, визначені ст.116 КЗпП, натомість судом при розгляді справи правильно встановлено, що вини відповідача Державної інспекції сільського господарства в Київській області у невиплаті позивачу компенсації за службові відрядження під час її роботи на посаді начальника Іванківської районної державної насіннєвої інспекції, немає.

Обгрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню, є і рішення суду в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача 5 000 грн. моральної шкоди та 309,50 грн. витрат на придбання електролампочок та по оплаті за електроенергію, оскільки підстави цих вимог позивачем в судовому засіданні доведені не були.

Доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга позивача не містить.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 19 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: