Номер провадження: 22-ц/785/7395/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 31 серпня 2016 року,

встановила:

У липні 2016 р. ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь інфляційні втрати у розмірі 277 346,00 грн., 3% річних у сумі 14 059,20 грн., а всього стягнути 291 405,20 грн..

ОСОБА_4 у позові посилалася на те, що 23.05.2007 р. за договором купівлі-продажу вона придбала у відповідача квартиру № 57 по вул. Фонтанська дорога в м. Одесі (далі Квартира) за ціною 40 000 доларів США, що за курсом НБУ 5,05 грн. за долар США еквівалентно 202 000,00 грн.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.02.2014 р. вказаний договір купівлі-продажу було визнано недійсним. Право власності на квартиру визнано за ОСОБА_6, її виселено з квартири. Вказане рішення прийнято у звязку із скасуванням рішення суду, на підставі якого ОСОБА_5 став власником квартири.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 11.12.2014 р. з ОСОБА_5 на її користь стягнуто сплачені за квартиру кошти у сумі 202 000,00 грн.. Виконавчий лист було направлено для примусового виконання до Державної виконавчої служби. Рішення суду було виконано тільки - 21.06.2006 р..

Розмір 3% річних за період з 19.02.2014 р. (визнання договору купівлі-продажу недійсним) по 21.06.2016 р. (момент повернення грошей за квартиру), всього 849 днів, становить 14 059,20 грн..

Розмір інфляційних втрат з 23.05.2007 р. (моменту передачі грошей за укладеним договором купівлі-продажу квартири) по 21.06.2016 р. (момент повернення грошей за квартиру) становить 277 346,00 грн..

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 13.07.2016 р. в забезпечення позову накладено арешт на належний ОСОБА_5 автомобіль «LEXUS RX 350».

Представник позивачки у судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що відповідач безпідставно отримав гроші. Добровільно рішення суду про стягнення з нього коштів у сумі 202 000,00 грн. відповідач не виконав. Рішення було виконано у примусовому порядку лише 21.06.2016 р..

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, надав письмові заперечення про відмову в задоволенні позову.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 31.08.2016 р. у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову у вигляді арешту на належний ОСОБА_5 автомобіль «LEXUS RX 350».

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення її позову. Посилається на те, що рішення ухвалено судом з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримала доводи та вимоги, які викладені в апеляційній скарзі.

ОСОБА_5 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав. Його представник у судовому засіданні вважав необхідним скаргу відхилити. Рішення суду залишити без змін. Посилався на те, що рішення є законним та обґрунтованим. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування ст. 625 ЦК України до правовідносин сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини сторін не регулюються ст. 625 ЦК України (а. с. 82 85).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам діючого законодавства (ст. 625 ЦК України, ст. ст. 11, 60, 179, 213 ЦПК України). Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів.

Встановлено, що 23.05.2007 р. за договором купівлі-продажу ОСОБА_4 придбала у ОСОБА_7 квартиру № 57 по вул. Фонтанська дорога в м. Одесі за ціною 202 000,00 грн. (а. с. 68 68 зворотня сторона).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.02.2014 р. (а. с. 64 67) рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.12.2013 р. скасовано. Ухвалено нове рішення про задоволення позову ОСОБА_6.

Встановлено факт, що ОСОБА_6 є рідною тіткою ОСОБА_8.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 23.05.2007 р. квартири № 15 у буднику № 57 по вул. Фонтанська дорога в м. Одесі, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Визнано за ОСОБА_6 в порядку спадкування право власності за законом після смерті ОСОБА_8 на однокімнатну квартиру № 15 у буднику № 57 по вул. Фонтанська дорога в м. Одесі.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_4 та ОСОБА_9, які діють у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_10, на користь ОСОБА_6 квартиру № 15 у буднику № 57 по вул. Фонтанська дорога в м. Одесі, шляхом передачі квартири ОСОБА_6.

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_9, які діють у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_10, з квартири № 15 у буднику № 57 по вул. Фонтанська дорога в м. Одесі.

Вселено ОСОБА_6 у квартиру № 15 у буднику № 57 по вул. Фонтанська дорога в м. Одесі.

Визнано недійсним іпотечний договір, укладений 23.05.2007 р. між ВАТ «ОСОБА_11 ОСОБА_3» та ОСОБА_4.

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 11.12.2014 р. (а. с. 7 7 зворотня сторона) стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 безпідставно отримані кошти у сумі 202 000,00 грн..

Постановою державної виконавчої служби від 22.01.2015 р. (а. с. 9) відкрито виконавче провадження за виконавчим листом від 19.01.2015 р. (а. с. 8) про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 безпідставно отриманих коштів у сумі 202 000,00 грн..

Постановою державної виконавчої служби від 29.06.2016 р. (а. с. 10) виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 безпідставно отриманих коштів у сумі 202 000,00 грн. закінчено у звязку із сплатою боргу.

Між сторонами виникли правовідносини з нарахування процентів у разі безпідставного одержання чи збереження грошей.

За правилами, передбаченими ч. 2 ст. 1212, ч. 2 ст. 1214 ЦК України, положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимоги, зокрема про повернення виконаного за недійсним правочином, витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст. 536 цього Кодексу).

Таким чином, пряме посилання у ч. 2 ст. 1214 ЦК України на ст. 536 цього Кодексу означає, що в силу ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1057 ЦК України розмір процентів при цьому має визначатись відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, а не ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Статтею 625 ЦК України регулюються зобовязальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. З рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що зазначено в ст. 11 ЦК України. Рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Оскільки попереднім рішенням суду, за відповідним позовом ОСОБА_4, стягнуто з ОСОБА_5 на користь останньої суму безпідставно отриманих коштів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апелянта-позивачки про помилкове застосування судом першої інстанції ст. 1214 ЦК України колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з встановлених по справі обставин.

ОСОБА_4 не позбавлена можливості звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів, обравши відповідний діючому законодавству спосіб захисту.

Доводи апелянта про те, що заходи забезпечення позову скасовуються тільки ухвалою суду не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки вони не засновані на положеннях ч. 6 ст. 154 ЦК України, а тому є неспроможними.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_4 є безпідставною, її треба відхилити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_4, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останньої у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 31 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. А. Гірняк

ОСОБА_3