Провадження № 522/865/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі : головуючого судді Ільченко Н.А .

при секретарі Довгань Ж.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Одеське регіональне управління АТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_2 про визнання кредитного договору та іпотечного договору недійсними,

ВСТАНОВИВ :

В липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Одеське регіональне управління АТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_2 про визнання недійсними договору про відкриття кредитної лінії № к-1968/л від 11.08.2006 р. та нотаріально посвідченого іпотечного договору від 11.08.2006 р. за р. № 4736, укладених між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_2

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що вказані кредитний договір та іпотечний договір, за умовами якого предметом іпотеки є квартира № 41, житловою площею 65,9 кв.м., загальною площею 118,2 к.в.м., що знаходиться у будинку № 1, корпус 4 по вул. Сегедській в м. Одесі та є обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2, були укладені його колишньою дружиною ОСОБА_2 під час зареєстрованого шлюбу між ними та без його відома і згоди, в звязку з чим підлягають визнанню недійсними у судовому порядку.

В судовому засіданні позивач підтримав позов, відповідач ОСОБА_2 визнала позов, а представник банку ОСОБА_3 не визнала позов.

Крім того, під час судового розгляду справи представник банку подав адресовані суду свої письмові заперечення на позовну заяву та заяву про застосування строків позовної давності, які приєднані судом до матеріалів справи (а.с. 27, 36).

Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення сторін, суд доходить висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що з 25 квітня 2001 року по 06 листопада 2008 року позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

16 листопда 2002 року відповідач ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за р. № 7244, зареєстрований в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» 11.08.2006 р. за № 11513775, відповідно до якого ОСОБА_4 подав, а ОСОБА_2 купила квартиру № 41, житловою площею 65,9 кв.м., загальною площею 118,2 к.в.м., що знаходиться у будинку № 1, корпус 4 по вул. Сегедській в м. Одесі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 стверджували, що вищевказана квартира фактично була придбана ними за спільні сумісні кошти подружжя та є обєктом їх спільної сумісної власності, але в звязку з тим, що договір купівлі-продажу віж 16.11.2002 р. за р. № 7244 укладався ОСОБА_2, тому право власності на придбану да цим договором квартиру було офоромлено на ОСОБА_2

Згідно ч. 1 ст. 22 КпШС УРСР, який діяв на час укладення відповідачем ОСОБА_2 вищевказаного договору купівлі-продажу від 16.11.2002 р. за р. 7244, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожний з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Таким чином, суд вважає доведеними доводи позивача стосовно того, що квартира № 41, житловою площею 65,9 кв.м., загальною площею 118,2 к.в.м., що знаходиться у будинку № 1, корпус 4 по вул. Сегедській в м. Одесі, є обєктом спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2

В подальшому, згідно з договором про відкриття кредитної лінії № к-1968/л від 11.08.2006 року ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», надало відповідачу ОСОБА_2 кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі 175000,00 дол. США, із сплатою процентів за користування кредитними коштами за процентною ставкою у розмірі 13 %, з погашенням кредиту та сплатою процентів за користування кредитними коштами шляхом внесення щомісячних платежів в терміни, розмірі та на умовах, що встановлені цим договором, з датою кінцевого повернення кредиту та усіх нарахувань за ним 11.08.2013 року.

При цьому, цей кредитний договір було укладено між банком і відповідачем ОСОБА_2 на підставі заяви останньої про отримання кредиту від 09.08.2006 р., в якій позивач ОСОБА_1 власноруч зазначив, що підтверджує свою згоду на отримання кредиту його дружиною ОСОБА_2

Крім того, той факт, що вказаний кредитний договір було укладено відповідачем ОСОБА_2 зі згоди її чоловіка ОСОБА_1, повністю підтверджується текстом цього договору, оскільки цей договір містить запис про те, що ОСОБА_1, який є чоловіком ОСОБА_2, на підставі ст. 65 СК України підтверджує свою згоду з умовами цього договору, та під цим записом міститься підпис самого ОСОБА_1

Відповідно до п. 5.1. цього кредитного договору, в забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_2 своїх грошових зобовязань за цим договором, 11.08.2006 року між позивачем як іпотекодержателем та відповідачем ОСОБА_2 як іпотекодавцем було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за р. № 4736, за умовами якого предметом іпотеки є нерухоме майно - квартира № 41, житловою площею 65,9 кв.м., загальною площею 118,2 к.в.м., що знаходиться у будинку № 1, корпус 4 по вул. Сегедській в м. Одесі та належить іпотекодацю ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 16.11.2002 р. за р. № 7244, зареєстрованого в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» 11.08.2006 р. за № 11513775. Пунктом 3 цього договору встановлює, що узгоджена сторонами вартість предмету іпотеки становить 1104284,00 грн.

Згідно ч. 3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. При цьому, згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення, має бути нотаріально засвідчена.

Судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що відповідачем ОСОБА_2 було укладено з банком вищевказаний іпотечний договір від 11.08.2006 р. за р. № 4736 з письмової згоди її чоловіка - позивача ОСОБА_1, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 11.08.2006 року за р. № 4738.

Крім того, наданий за вказаним кредитним договором кредит відповідачу ОСОБА_2 забезпечений порукою позивача ОСОБА_1, про що між банком і поручителем ОСОБА_1 було укладено договір поруки № п-283 від 11.08.2006 року.

Більш того, в судовому засіданні позивач та відповідач ОСОБА_2 підтвердили, що протягом певного часу відповідач вони ОСОБА_2 виконувала умови кредитного договору № к-1968/л від 11.08.2006 р. за рахунок їх спільних сумісних коштів.

Також судом установлено, що заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2012 року у справі № 1519/1244/11 (провадження № 2/1519/1553/12) з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 стягнуто в солідарному порядку на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Одеське регіональне управління АТ «Банк «Фінанси та Кредит» стягнуто заборгованість за кредитним договором № к-1968/л від 11.08.2006 року у загальному розмірі 191696,15 дол. США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 1520150,46 грн., та 590637,40 грн.

Але згадане заочне рішення від 13 вересня 2012 року у справі № 1519/1244/11 (провадження № 2/1519/1553/12) ще не виконане станом на дату судового розгляду даної справи.

Вирішуючи дану справу, суд також бере до уваги, що, по-перше, відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК Укараїни позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист своо цивільного права або інтересу; по-друге, частиною 1 статті 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки; по-третє, відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; по-четверте, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; і, по-пяте, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як зазначено вище, під час судового розгляду даної справи представник банку подав адресовану суду свою письмову заяву про застосування строків позовної давності, відповідно до якої просить відмовити у задоволенні позову позивача на підставі ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України.

Суд погоджується з доводами представника банку стосовно того, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом без поважних причин.

Разом з тим, з огляду на те, що позовні вимоги позивача є надуманими та безпідставними, тому суд доходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити саме з цих підстав.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

В задовленні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Одеське регіональне управління АТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_2 про визнання кредитного договору та іпотечного договору недійсними відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено 01 грудня 2016 року.

Суддя Н.А.Ільченко