АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/5937/15-ц 22-ц/774/1200/К/16
Справа № 215/5937/15-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження № 22-ц/774/1200/К/16 суддя Мельник Ю.П.
Категорія № 26 (ІІІ) Доповідач Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.,

за участю: секретаря - Маслової К.В.,

представника відповідача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПАТ «ЦГЗК») про стягнення моральної шкоди, в якому просив стягнути на його користь з відповідача 701568,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 березня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково: стягнуто з ПАТ «ЦГЗК» на його користь моральну шкоду - 85000,00 грн., а також судовий збір на користь держави.

В апеляційній скарзі ПАТ «ЦГЗК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, поставило питання про зміну рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої моральної шкоди. Зокрема просив змінити цей розмір з 85000,00 грн. до 2000,00 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ПАТ «ЦГЗК» зазначив, що з трудової книжки позивача вбачається, що він до працевлаштування до ПАТ «ЦГЗК» мав стаж роботи протягом 11 років у шкідливих умовах праці на інших підприємствах, що неодмінно позначилось на виникненні у нього професійних захворювань. При цьому зазначив, що на ПАТ «ЦГЗК» позивач пропрацював з 2005 року по 2014 рік, тобто 9 років, що є меншим періодом ніж стаж роботи позивача на інших підприємствах в шкідливих умовах праці. У зв'язку із чим, представник відповідача вважає, що ПАТ «ЦГЗК» не повинен відповідати за шкоду, завдану здоров'ю позивача іншими підприємствами.

Також представник відповідача в апеляційній скарзі зауважив на тому, що згідно п. 19 акту розслідування причин виникнення професійного захворювання позивача не встановлено винних осіб, якими порушено норми охорони праці, у зв'язку із чим виникло професійне захворювання ОСОБА_3

Також представник відповідача зазначив, що підприємством виконуються вимоги Закону України «Про охорону праці», зокрема на підприємстві створено спеціалізований відділ охорони праці, розроблені інструкції з охорони праці, тощо.

Судом, на думку апелянта, не взято до уваги, що зазначена позивачем потреба у лікуванні не відноситься до категорії моральних страждань, що підлягають компенсації, оскільки п.5 ст.21 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачено додатковий обов'язок Фонду забезпечити потерпілому разом із відповідними службами охорони здоров'я за призначенням лікарів повний обсяг постійно доступної, раціонально організованої медичної допомоги.

Крім того, представник відповідача в апеляційній скарзі висловив свою незгоду із визначеним судом розміром моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь ОСОБА_3, оскільки визначений розмір на його думку не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Згідно витягу із статуту (а.с.102-103) найменування Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» викладене як Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»у зв'язку зі зміною типу товариства.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає не в повному обсязі.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, загальний трудовий стаж ОСОБА_3 становить 27 років 8 місяців, з них протягом 12 років 3 місяців позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів за професією машиніст бурової установки (з повним робочим днем в підземних умовах).

Висновком ЛЕК НДІ Промислової медицини від 15.01.2015 року № 065 ОСОБА_3 встановлена наявність професійних захворювань з діагнозом: Радикулопатія шийна та попереково-крижова білатеральна з вираженими статико-динамічними порушеннями, периферичним нейросудинним та стійким больовим синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ступеня), деформуючого остеопарозу, в поєднанні з періартрозом, ліктьових (ПФ першого-другого ступеня) та колінних (ПФ другого ступеня) суглобів, помірної гіпотрофії м'язів лівої гомілки. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. ЛН першого ступеня. Нейросенсорна приглухуватість 1 ст. (з легким зниженням слуху).

Висновком МСЕК від 01.04.2015 року позивачу при первинному огляді встановлено 60 % втрати професійної працездатності та присвоєно ІІІ групу інвалідності з повторним переоглядом 01.03.2016 року (а.с.24-25). При повторному переогляді висновком МСЕК від 30.03.2016 року відсоток втрати ОСОБА_3 професійної працездатності не змінився, наступний переогляд призначено на 01.04.2019 року (а.с.104).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_3 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримане позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявністю у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування професійного захворювання від 12 лютого 2015 року (а.с.15-18) причиною професійного захворювання ОСОБА_3 стало порушення перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_3 моральної шкоди, спростовуються оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв'язку з отриманим позивачем професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, він час від часу змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Спростовуються й доводи апеляційної скарги про те, що підприємством виконуються вимоги Закону України «Про охорону праці», зокрема на підприємстві створено спеціалізований відділ охорони праці, розроблені інструкції з охорони праці, оскільки попри вжиття певних заходів з боку підприємства відповідача, хронічне професійне захворювання у позивача все одно виникло, що свідчить про недостатність вжитих заходів та тягне за собою наслідки передбачені ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що згідно п. 19 акту розслідування причин виникнення професійного захворювання позивача не встановлено винних осіб, якими порушено норми охорони праці, у зв'язку із чим виникло професійне захворювання ОСОБА_3, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Так, відповідно до п.19 зазначеного акту, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання ОСОБА_3, встановити неможливо, враховуючи тривалість роботи позивача протягом 16 років 7 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів. При цьому, не можливість встановити конкретних посадових осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, гігієнічних регламентів і нормативів, обумовлена лише тривалість праці позивача на підприємстві відповідача і вочевидь зміною протягом цього часу осіб, відповідальних за охорону праці, проте, вказана обставина не знімає з відповідача обов'язку виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Доводи апеляційної скарги про те, що зазначена позивачем потреба у лікуванні не відноситься до категорії моральних страждань, що підлягають компенсації, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки з причини втрати певного відсотка працездатності позивач змушений час від часу проходити лікування, кожного дня відчуває фізичний біль та страждання, які полягають у відчутті болю у шийному та попереково-крижовому відділах хребта, плечових ліктьових і колінних суглобах, що завдає труднощів при ходьбі, також позивач відчуває біль за грудиною. І саме вказані обставини завдають позивачеві моральних страждань, оскільки повного відновлення стану його здоров'я вже не відбудеться, його можливо лише підтримувати періодичними курсами лікування, що в свою чергу суттєво змінило звичний спосіб життя ОСОБА_3 Отже просячи стягнути на його користь моральну шкоду, позивач не ставив питання щодо стягнення коштів на його лікування.

Колегія суддів вважає, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що при ухваленні рішення судом не взято до уваги, що позивач до працевлаштування до ПАТ «ЦГЗК» мав стаж роботи протягом 11 років в умовах впливу шкідливих факторів на інших підприємствах.

Так, з урахуванням, в тому числі, вказаних обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в частині незгоди з визначеним до стягнення розміром моральної шкоди також заслуговують на увагу з наступних підстав.

Так, відповідно до роз'яснень положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідачів та інших обставин, зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Між тим, в суді апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що 14.04.2016 року на користь позивача стягнуто моральну шкоду з ПАТ «Кривбасзалізрудком» у розмірі 45000,00 грн., за період роботи на даному підприємстві в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища протягом 7 років, а саме в період часу з 1995 року по 2002 рік.

Виходячи з викладеного, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача, тяжкості завданої моральної травми, тривалості роботи на підприємстві відповідача, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 85000,00 грн. до 15000,00 грн.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Твердження апелянта про незаконність, необґрунтованість рішення, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, які мають значення для вирішення справи, порушення норм матеріального і процесуального права, на думку колегії суддів є необґрунтованими, а обставини, на які посилається відповідач - недоведеними та не підтвердженими належними та допустимими доказами по справі.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Справа, що переглядається була розглянута на підставі встановлених фактичних обставин справи, які підтвердженні належними та допустимими доказами, відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України.

Крім того, хоч апеляційна скарга і не містить доводів в цій частині, проте на підставі ч. 3 ст. 303 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду в частині розміру стягнутого з відповідача на користь держави судового збору.

Так, у відповідності до ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

У відповідності до ч. 3 ст. 2 ЦПК України законодавство про судовий збір застосовується на час вчинення процесуальних дій, зокрема в даному випадку на час звернення до суду з позовом.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом 05.11.2015 року. Отже, у відповідності до абз.2 п.1 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в редакції від 26.09.2016 року, ставка судового збору, що підлягав сплаті при поданні до суду позову немайнового характеру, яка подана фізичною особою, складала - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. Розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі з січня 2015 року, згідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік» складав 1218,00 грн.

Відтак, судовий збір у грошовому виразі на момент подання позову до суду складав 487,20 грн., який і підлягає стягненню з відповідача за рішенням суду на користь держави, у зв'язку із тим, що позивач звільнений від сплати судового збору в даній категорії справ.

Виходячи із вищенаведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст.309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" - задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 березня 2016 рокузмінити в частині розміру стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничозбагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_3, змінивши цей розмір з 85000,00 грн. до 15000,00 грн., а також в частині розміру стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничозбагачувальний комбінат» на користь держави судового збору, зменшивши цей розмір з 850,00 грн. до 487,20 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: