Справа №586/874/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Дубінчина Т. М.
Номер провадження 22-ц/788/943/16 Суддя-доповідач - Бойко В. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Семеній Л. І.

за участю секретаря судового засідання -

Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу заступника керівника Шосткинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Середино-Будської міської ради на рішення Середино-Будського районного суду Сумської області від 24 вересня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Середино-Будської міської ради Сумської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до Середино-Будського районного суду Сумської області з даним позовом, в якому просила: поновити строк звернення до суду; визнати дійсним договір купівлі-продажу комплексу автогаражів, які розташовані за адресою : АДРЕСА_1, укладений між нею та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю ім. Свердлова ( далі - СТОВ ); визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно. Свої вимоги мотивувала тим, що в 2007 році вона звернулась до групи співвласників майнових паїв СТОВ з пропозицією придбати комплекс автогаражів, а 26 січня 2007 року на загальних зборах пайовиків було прийнято рішення про продаж їй даного нерухомого майна. 16 листопада 2007 року вона сплатила визначену пайовиками вартість ( 20000 грн. ), проте з того часу уповноважена особа - ОСОБА_5 ухилялась від належного оформлення договору купівлі-продажу. Крім того, у 2009 році СТОВ було ліквідовано, що унеможливлює узаконення придбаного майна.

Рішенням Середино-Будського районного суду Сумської області від 24 вересня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено, поновлено строк позовної давності. Визнано дійсним договір купівлі-продажу споруди - комплексу автогаражів, які розташовані за адресою : АДРЕСА_1.

Визнано право власності за ОСОБА_4 на вказане нерухоме майно.

В апеляційній скарзі заступник керівника Шосткинської місцевої прокуратури Ліфиренко Р.Г., посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати ухваливши нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вказує, що на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягав не лише нотаріальному посвідченню, а й державній реєстрації, тому не може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України. Вважає, що позивачем не доведено як ухилення СТОВ від нотаріального посвідчення договору, так і оплати спірного майна. Зазначає також, що предмет спору взагалі відсутній, оскільки відповідач право власності позивача не оспорював.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника прокуратури Сумської області, який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення місцевого суду не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 26 січня 2007 року на загальних зборах СТОВ - власників майнових паїв прийнято рішення про продаж комплексу автогаражів ОСОБА_4 згідно оцінки БТІ після оформлення необхідної документації, довірено ОСОБА_5 бути формальним головою групи співвласників, виступати від їх імені при оформленні продажу майна пайщиків ( а.с. 9-10).

Згідно ухвали господарського суду Сумської області від 09 лютого 2009 року ( а.с.16-17) по справі за заявою кредитора - Шосткинської міжрайонної державної податкової інспекції у Сумській області до боржника - СТОВ про визнання банкрутом, останнє ліквідовано як юридична особа.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що 16 листопада 2007 року між СТОВ та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу споруди комплексу автогаражів, на виконання якого остання сплатила повну вартість спірного майна, проте уповноважена особа СТОВ ухилялась від його нотаріального посвідчення.

Проте, з такими висновками колегія суддів не може повністю погодитися, оскільки вони зроблені внаслідок неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зокрема, статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару ( ст. 658 ЦК України ).

Згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України ( в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин ), право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

З довідки Глухівського БТІ №125 від 13 липня 2015 року слідує, що станом на 31 грудня 2012 року не зареєстроване право власності на нерухоме майно ( будівлі та споруди ), загальною площею 780,9 кв.м. за адресою : АДРЕСА_1, до складу яких входять: гаражі площею 357,9 кв.м., сторожка площею 10,2 кв.м., склад площею 207,3 кв.м., склад площею 205,5 кв.м., огорожа ( а.с. 14 ).

У відповідності до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Проте, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірне нерухоме майно - комплекс автогаражів належали на праві власності саме СТОВ. В матеріалах справи відсутні будь-які правовстановлюючі документи на вказане майно.

У відповідності до приписів ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України, вирішення судом справ здійснюється на підставі актів цивільного законодавства, які є чинними на час виникнення спірних правовідносин.

Статтею 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно ч. 3 ст. 640 ЦК України ( в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин ), договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Окрім того, у відповідності до ч. 4 ст. 334 ЦК України ( в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин ), якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Отже, за змістом положень ст.ст. 206-210, 639-640 ЦК України ( у редакції, чинній до 01.01.2013 року ), укладення договору є певним процесом та складається з кількох стадій, останньою з яких є надання договору необхідної форми, а за необхідності - нотаріальне посвідчення та проведення державної реєстрації договору. Незареєстрований договір, хоча і узгоджений та підписаний сторонами, не є укладеним незалежно від причин, що призвели до відсутності державної реєстрації. Договір, що є неукладеним, не відбувся як юридичний факт.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними » від 06 листопада 2009 року №9, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Відповідно до ст. 657 ЦК України ( в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин ), договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Проте, судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано, що договір купівлі-продажу нежитлового приміщення у відповідності до приписів ст. 657 ЦК України, підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, тому не міг бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України. Відтак, відсутні підстави для визнання за ОСОБА_4 права власності на спірне нерухоме майно.

Також, за змістом ст. 220 ЦК України, однією з умов визнання договору дійсним в судовому порядку є саме ухилення ( тобто навмисна поведінка ) однієї зі сторін від нотаріального посвідчення договору, чого судом встановлено не було.

Зокрема, суд першої інстанції у мотивувальній частині оскаржуваного рішення ( а.с. 59 ) зазначив, що «… з невідомих причин належним чином не провели оформлення передачі права власності на вищевказану споруду».

Позивачкою не було доведено і те, що вона протягом 2007-2009 років зверталася до уповноважених органів СТОВ з питанням оформлення переходу права власності на спірне майно.

У відповідності до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається також, що ухвалою господарського суду Сумської області від 09 лютого 2009 року СТОВ було ліквідовано, як юридичну особу, запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи було внесено 12 лютого 2009 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ( а.с. 91, 95-96 ).

Умови та порядок відновлення платоспроможності суб'єкта підприємницької діяльності - боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури, повного або часткового задоволення вимог кредиторів врегульовано Законом України « Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом ».

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 14 вказаного Закону в редакції, яка діяла станом на 22 січня 2008 року, конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 22 січня 2008 року ( а.с. 97 ), порушено провадження у справі про банкрутство Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Свердлова.

Отже, з викладеного вбачається, що ОСОБА_4 у випадку порушення її прав, повинна була заявити свої права на спірне нерухоме майно або ж заявити вимогу про повернення сплачених коштів протягом тридцяти днів з дня опублікування оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство СТОВ. Враховуючи те, що позивачкою жодних вимог до СТОВ під час провадження по справі про його банкрутство, заявлено не було, тому вони вважаються погашеними.

Згідно з ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є : неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у зв»язку з їх необгрунтованістю.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_4 належить стягнути з на користь прокуратури Сумської області ( юридичної особи, що сплатила судовий збір за подачу апеляційної скарги нижчестоящим прокурором ) 2 356 грн. 41 коп. судового збору за розгляд справи в апеляційному суді.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313-316 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу заступника керівника Шосткинської місцевої прокуратури Ліфиренка Р.Г. в інтересах держави в особі Середино-Будської міської ради задовольнити.

Рішення Середино-Будського районного суду Сумської області від 24 вересня 2015 року в даній справі скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Середино-Будської міської ради Сумської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь прокуратури Сумської області 2 365 гривень 41 копійку судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Рішення апеляційного суду набрало законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -