Справа № 645/9228/15-ц
Провадження № 2/645/498/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2016 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі: головуючого - судді Алфьорової Т.М., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення часток у спільній сумісній власності, усунення перешкод у здійсненні права власності квартирою та визначення порядку користування квартирою,

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою про визначення часток у спільній сумісній власності, усунення перешкод у здійсненні права власності квартирою та визначення порядку користування квартирою, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно розпорядження органу приватизації виконкому м. Харкова від 16 червня 1999р. № 36869 кв. 24 за адресою м.Харків, вул. Салтівське шосе, буд. 102 належить на праві спільної сумісної власності йому та ОСОБА_3. Відповідно до технічного паспорту квартира №24 по Салтівському шосе, будинок 102 в м. Харкові розташована на 3-му поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з 2-х кімнат житловою площею 27,1 кв.м., у тому числі перша кімната 13,2 кв.м., друга кімната 13,9 кв.м., кухні площею 5,8 кв.м., вбиральні площею 1,1 кв.м., ванної кімнати 2,2 кв.м. коридору 7,6 кв.м. Квартира обладнана балконом площею 2,9 кв.м. Загальна площа квартири 44,7 кв.м. У свідоцтві про право власності на житло не вказано, що вона належить співвласникам у рівних частках, у звязку з чим він не має можливості розпорядитися належною йому власністю. Просить визначити частки в спільній сумісній власності на квартиру, кожному із співвласників, а саме: по 1/2 частини квартири, а також встановити порядок користування квартирою із виділом йому - жилу кімнату 13,2 кв.м. з балконом 2,9 кв.м., а відповідачу кімнату - 13,9 кв.м., інше приміщення залишити в спільному користуванні. Відповідач чинить перешкоди в реалізації його права на користування власністю, змінив ключі в дверях і тому він позбавлений можливості зайти у квартиру не пошкоджуючи двері.

Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі і дав пояснення про обставини викладені вище, а також вказав, що незважаючи на те, що в квартирі не мешкає десь з 2000р., протягом всього часу самостійно одноособово несе витрати по утриманню спільного сумісного майна, сплачує комунальні послуги. За його кошти облаштовано стелення балкону, в 2014 році змінено вхідні двері, проводились три рази косметичні ремонти квартири. Біля трьох років до жовтня 2015р. квартира по взаємній згоді здавалася в оренду, так як були потрібні гроші для того, щоб допомогти сину у складній життєвій ситуації. З початку жовтня 2015 року син заселився в квартиру, хоча квартиранти повинні були піти тільки 22.10.15р. та чинить перешкоди в її користуванні, так 09.10.2015 року він пришов до квартири і не міг зайти до неї, так як було змінено замки і тому вимушений звертатися до міліції. Колишня дружина дзвонила йому щодо вселення сина в квартиру, але він їй казав, що приймите квартиру від квартирантів, а потім будуть вирішувати питання стосовно квартири. Просить усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом зобовязання відповідача надати ключі від квартири та не чинити перешкоди в користуванні квартирою.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнав частково та пояснив, що він не заперечує проти визначення частки кожного власника по 1/2 частині в кв. 24 за адресою м.Харків, вул. Салтівське шосе, будинок 102, так як кожен із співвласників має право власності на частку у спірній квартирі. Він мешкав в спірній квартирі десь з 1999 року, а батько не мешкає у квартирі з 2000 року, так як проживає у дружини. До того як батько пішов до дружини він займав кімнату 13,9 кв. м., а він кімнату 13,2 кв. м. Останні три роки з його згоди батько здавав квартиру в оренду, так як були потрібні гроші. В вересні 2015 року сусідка попередила його, що квартиранти зїхали і тому його мати попередила ОСОБА_2 що він буде заселятися в квартиру, але батько був не згоден. У нього були ключі від квартири, він змінив нижній замок і 10.10.2015 року разом з дружиною її сином, а також з їх малолітнім сином виїхав до квартири. Батько не приходив, коли вони вїхали в квартиру і в міліцію його не викликали. Батько раніше займався ремонтом квартири, так же як і він. До квартирантів ОСОБА_3 ставив замок на свою кімнату 13,9 кв. м. На теперішній час він також займає кімнату 13,2 кв. м. з балконом і просить виділити йому в користування цю кімнату, так як він мешкає з дружиною, у них двоє дітей, у тому числі і їх сумісні з дружиною малолітній син, який хворий, так як у нього хворі нирки, а крім того десь треба сушити речі малюка.

Вислухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали по справі, суд приходить до наступного.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Стаття 12 ЦК України, передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 цієї статті.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло (реєстраційний № 8-99-197438 від 16.06.1999р.), виданого згідно розпорядження органу приватизації виконкому м. Харкова від 16 червня 1999р. № 36869 квартира 24 за адресою м. Харків Салтівське шосе, будинок 102 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Відповідно до ст.8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї.

Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісної власності, вважається, що частки кожного із співвласника у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

У звязку з викладеним, суд вважає, що вимоги ОСОБА_2 щодо визначення частки в у спільної сумісної власності є обґрунтованим і підлягають задоволенню. Кожному із співвласників буде належить по 1/ 2 частині кв. 24 за адресою м.Харків, вул. Салтівське шосе, буд. 102.

Згідно із статтею 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 1, ч. 3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За відсутності такої згоди порядок володіння та користування майном може бути визначений судом за позовом одного або декількох співвласників.

У п. 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику по справах за позовами про захист прав приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можна виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, або їх можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це було заявлено позов.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що син ОСОБА_3 в

кв. № 24 за адресою м. Харків, вул. Салтівське шосе, буд 102 проживав в квартирі разом з батьком, а з 2001 року відповідач мешкає в іншому місці, а син залишився проживати в кімнаті 13,2 кв. м. з балконом де і мешкає зараз. З 2012 року квартира була здана в оренду квартирантам. Син одружився в 2013році і дружина на тій час мешкала в гуртожитку. В 2014 році народилася дитина. Ремонтом в квартирі займалися обидва власника. ОСОБА_2 ставив замок на двері кімнати площею 13,9 кв. м.

Свідок ОСОБА_5 дав аналогічні пояснення.

Свідок ОСОБА_6 пояснила що відповідач ОСОБА_3 мешкав один тривалий час в АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 не мешкає з 2000 року. Коли восени 2015р. зїхали квартиранти вона повідомила відповідача про це і він вїхав до квартири і зайняв кімнату 13,2 кв. м., яку він і раніше займав. В квартирі мешкає з дружиною та двома дітьми.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що в зазначеній квартирі ОСОБА_2 не мешкає, але в 2014-2015р. займався ремонтом і він допомагав йому.

Відповідно до технічного паспорту квартира №.24 по вул. Салтівському шосе, будинок 102 в м. Харкові розташована на 3-му поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з 2-х кімнат житловою площею 27,1 кв.м., у тому числі перша кімната 13,2 кв.м., друга кімната 13,9 кв.м., кухні площею 5,8 кв.м., вбиральні площею 1,1 кв.м., ванної кімнати 2,2 кв.м. коридору 7,6 кв.м. Квартира обладнана балконом площею 2,9 кв.м. Загальна площа квартири 44,7 кв.м.

Суд вважає можливим в користуванні позивача залишити кімнату 13,9 кв. м., а в користуванні ОСОБА_3- кімнату 13,2 кв. м.. з балконом, а інші приміщення залишити в загальному користуванні. Суд бере до уваги, що відповідач ОСОБА_3 мешкає у зазначеній кімнаті тривалий час, у нього є малолітня дитина і тому необхідна кімната з балконом. Позивач протягом пятнадцяти років мешкає за іншою адресою і тому суд не бере до уваги, що ця кімната потрібна йому у звязку зі станом здоровя.

Щодо вимоги про усунення перешкоди у здійсненні права приватної власності на частину спірної квартири шляхом зобов'язання відповідача надати ключі від вхідних дверей вказаної квартири і не чинити перешкоди в користуванні вказаною квартирою, то в цій частині треба відмовити.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що ОСОБА_3 проживав в спірній квартири з моменту переїзду, батько мешкає в іншому місці, хоча буває в квартирі, займався ремонтом, останні роки мешкали квартиранти. З початку жовтня 2015 року він разом з ОСОБА_2 знаходився біля кв. № 24 за адресою м. Харків, вул. Салтівське шосе, буд. 102 до також була присутня дружина позивача і ОСОБА_2 не міг своїми ключами відкрити двері зазначеної квартири і потрапити до неї.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що ОСОБА_2 запросив його за вказаною адресою для того, щоб встановити що трапилося з замком, так як він працює в фірмі по відкриттю замків. Замок в зазначеній квартирі був змінений.

Згідно висновку про результат розгляду заяви ОСОБА_2 від 24.10.2015року, він звертався до органів внутрішніх справ, щодо прийняття мір відносно сина, у звязку з тим, що він змінив замки і він 09.10.2015року не міг потрапити до квартири.

В ході розгляду справи, в судовому засіданні від 07.12.2015 року відповідач ОСОБА_3 видав ключі від спірної квартири ОСОБА_2 і тому суд вважає, що відповідач усунув перешкоди у здійсненні права приватної власності і позивач має можливість користуватися квартирою.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати і тому суд вважає необхідним з відповідача на користь позивача стягнути судовий збір у розмірі 974,40 грн.

Керуючись ст.ст. 3,15,16, 355, 358,370 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення часток у спільній сумісній власності, усунення перешкод у здійсненні права власності квартирою та визначення порядку користування квартирою задовольнити частково.

Визначити частки в спільній сумісній власності на квартиру № 24 за адресою м.Харків Салтівське шосе, будинок 102 кожному із її співвласників, а саме: за ОСОБА_2 1/2 частини квартири та за ОСОБА_3 1/2 частини квартири.

Встановити порядок користування квартирою № 24 за адресою м. Харків, вул. Салтівське шосе, будинок 102.

Виділити в користування ОСОБА_2, - жилу кімнату 13,9 кв.м., а відповідачу ОСОБА_3 жилу кімнату - 13,2 кв.м., з балконом 2,9 кв.м.

В спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити приміщення загального користування: вбиральню площею 1,1 кв.м., ванну кімнату 2,2 кв.м., коридор 7,6 кв.м.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 974,40 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючи суддя Алфьорова Т.М.