Єдиний унікальний номер 741/152/16
Провадження № 2/741/130/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 30 листопада 2016 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Киреєва О.В.,

з участю секретарів Жирка О.В., Мартиненка С.В.

та представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - Банк) до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Банк звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 20 грудня 2006 року (дата відкриття рахунку) ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підписав заяву на отримання кредиту, ознайомився із умовами кредитування. Банк свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому Договором, а відповідач не сплачував своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, чим порушив свої зобов'язання.

Банк просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 42 876,45 грн. та судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив розгляд справи проводити без участі представника Банку. Крім цього, представник позивача у заяві зазначив, що 17 жовтня 2013 року ОСОБА_2 власноруч підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 1.7.31 зазначених умов строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Анкета-заява від 17 жовтня 2013 року свідчить про те, що ОСОБА_2 ознайомлена і згодна з наявністю кредитної заборгованості, що відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України є перериванням строків позовної давності.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, зазначила, що не визнає позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі, оскільки вважає їх необгрунтованими та не доведеними.

У судових засідання, які проводилися 22 вересня та 17 листопада 2016 року представник відповідача позовні вимоги не визнав, подав до суду заяву про застосування строків позовної давності, надав пояснення, суть яких зводиться до наступного: позивач на підтвердження того, що відповідач визнає кредитну заборгованості за договором ( анкета-заява від 9 вересня 2005 року), який укладено між Банком та відповідачем, надав анкету-заяву від 17 жовтня 2013 року. Однак, така заява може свідчити про намір укласти новий кредитний або інший договір. Зазначена заява не містить всіх істотних умов, які характерні для кредитного договору, тому немає підстав вважати, що між Банком та відповідачем укладена кредитна угода. Відповідно до анкети-заяви від 17 жовтня 2013 року відповідач не отримувала кредитних коштів, не було відкрито карткового рахунку, а тому відсутні підстави стверджувати про новий кредитний договір та визнання догору відповідно до анкети-заяви від 9 вересня 2005 року.

30 листопада 2016 року представник відповідача у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі та участі відповідача.

Суд проводить розгляд справи у відсутності представника позивача та відповідача за наявними у справі доказами.

У зв'язку із неявкою 30 листопада 2016 року в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов'язань ЗАТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується копією статуту (а.с. 20).

У судовому засіданні встановлено, що на підставі заяви від 9 грудня 2005 року відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується копією заяви (а.с. 9).

Датою відкриття рахунку зазначено 20 грудня 2006 року.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач погодилася з тим, що її письмова заява від 9 грудня 2005 року разом з умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, а також тарифами складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить її підпис на заяві (зворот а.с. 9).

Пунктами 3.2, 3.3 Договору встановлено, що клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт надає право Банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, в зв'язку з чим має загальну заборгованість по наданому кредиту, яка станом на 5 січня 2016 року складає 42 876,45 грн., з якої 4 345,74 грн. - заборгованість за кредитом, 36 012,78 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 2 017,93 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 5-7).

Інших даних щодо розміру заборгованості в матеріалах справи не має.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідачем не було надано суду доказів на спростування вказаного розрахунку заборгованості.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

У судовому засіданні встановлено, що 17 жовтня 2013 року відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, що підтверджується її копією (а.с. 55).

З копії анкети-заяви від 17 жовтня 2013 року (а.с. 55) вбачається, що відповідач погодилася з тим, що дана заява разом із пам'яткою клієнта, умовами і правилами банківських послуг, а також тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Вона (відповідач) ознайомилась з договором про надання банківських послуг до його укладення, згодна із його умовами, зобов'язалася їх виконувати, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

Відповідно до п. 1.7.31 Умов і правил надання банківських послуг, які затверджені наказом № СП-2010-256 від 6 березня 2010 року, строк позовної давності щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) становить 50 років.

Банк не надав суду доказів, що умовами і правилами надання банківських послуг, які діяли на час укладення договору про надання банківських послуг від 9 грудня 2005 року, строк позовної давності було збільшено, а тому до спірних правовідносин необхідно застосовувати загальну позовну давність, встановлену ст. 257 ЦК України.

Доводи представника позивача про те, що анкета-заява від 17 жовтня 2013 року свідчить про те, що ОСОБА_2 ознайомлена і згодна з наявністю кредитної заборгованості за договором від 9 вересня 2005 року, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються добутими по справі доказами.

Судом встановлено, що анкета-заява від 17 жовтня 2013 року разом із пам'яткою клієнта, умовами і правилами банківських послуг, а також тарифами складає між ОСОБА_2 та Банком новий договір про надання банківських послуг, який не є предметом спору у цій справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція сформульована в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13 та № 6-120цс13.

Право вимоги у Банку на пред'явлення позову щодо примусового стягнення в судовому порядку заборгованості за Кредитним договором виникло з настанням часу несплати відповідачами чергового платежу, тобто починаючи з наступного дня після настання строку платежу.

У судовому засіданні встановлено, що останній платіж за договором був проведений 16 червня 2007 року в сумі 0,83 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за договором (а.с. 5-7).

Банк звернувся до суду з цим позовом 3 лютого 2016 року, тобто за межами встановленого законом строку позовної давності, не порушував питання щодо поновлення строків позовної давності, не зазначив поважність причин пропущення позовної давності.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, та у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Банк не надав суду доказів вчинення ОСОБА_2 дій, що свідчать про визнання нею свого боргу.

Доводи представника позивача про те, що підписання ОСОБА_2 анкети-заяви від 17 жовтня 2013 року є перериванням строків позовної давності у даних правовідносинах, є необгрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки зазначена анкета-заява не містить відомостей, які б свідчили, що ОСОБА_2 визнає борг перед Банком за договором від 9 грудня 2005 року.

Крім цього, зазначена анкета-заява була підписана ОСОБА_2 17 жовтня 2013 року, тобто після спливу строку позовної давності у правовідносинах, які виникли на підставі договору від 9 вересня 2005 року, що взагалі виключає можливість переривання позовної давності.

Представник відповідача подав до суду заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про необхідність застосування у справі строків позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в зв'язку зі спливом строків позовної давності.

Керуючись ст.ст. 256, 257, 259, 260, 261, 267 ЦК України, ст.ст. 213, 215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Відмовити публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» в задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.В.Киреєв