Справа № 363/1288/15-ц Головуючий у І інстанції Купрієнко С.І.
Провадження № 22-ц/780/3590/16 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 46 30.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

30 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С., Березовенко Р.В.,

за участю секретаря - Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 30 квітня 2015 року у справі за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Київської обласної державної адміністрації, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, товариства з обмеженою відповідальністю «СРТ 10», ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, треті особи: ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34 про визнання недійсними розпоряджень, державних актів, рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та витребування земельних ділянок,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся до суду із заявою, в якій з урахуванням уточнень, просив для забезпечення вказаного вище позову накласти арешт на земельні ділянки площею 20,79 га з кадастровими номерами:

НОМЕР_1; НОМЕР_2; НОМЕР_3; НОМЕР_4; НОМЕР_5; НОМЕР_2; НОМЕР_6; НОМЕР_7; НОМЕР_8; НОМЕР_9; НОМЕР_10; НОМЕР_11; НОМЕР_12; НОМЕР_13 НОМЕР_14; НОМЕР_15; НОМЕР_16; НОМЕР_17; НОМЕР_18; НОМЕР_19; НОМЕР_20; НОМЕР_21; НОМЕР_22; НОМЕР_23 НОМЕР_24; НОМЕР_25; НОМЕР_26; НОМЕР_27; НОМЕР_28 НОМЕР_29 НОМЕР_30; НОМЕР_31; НОМЕР_32; НОМЕР_33; НОМЕР_34 НОМЕР_35; НОМЕР_36

В обґрунтування заяви прокурор послався на те, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки необхідне для запобігання відчуження чи обтяження зобов'язаннями спірних земельних ділянок, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення у разі задоволення судом позову.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 30 квітня 2015 рокузаяву першого заступника прокурора Київської області про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на земельні ділянки загальною площею 20,79 га з кадастровими номерами:

НОМЕР_1; НОМЕР_2; НОМЕР_3; НОМЕР_4; НОМЕР_5; НОМЕР_2; НОМЕР_6; НОМЕР_7; НОМЕР_8; НОМЕР_9; НОМЕР_10; НОМЕР_11; НОМЕР_12; НОМЕР_13 НОМЕР_14; НОМЕР_15; НОМЕР_16; НОМЕР_17; НОМЕР_18; НОМЕР_19; НОМЕР_20; НОМЕР_21; НОМЕР_22; НОМЕР_23 НОМЕР_24; НОМЕР_25; НОМЕР_26; НОМЕР_27; НОМЕР_28 НОМЕР_29 НОМЕР_30; НОМЕР_31; НОМЕР_32; НОМЕР_33; НОМЕР_34 НОМЕР_35; НОМЕР_36

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги заяви не протирічать закону, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак до таких висновків суд першої інстанції дійшов передчасно, у зв'язку з неповним з`ясуванням всіх обставин, які мають суттєве значення для вирішення даного питання.

Відповідно до положень ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції у порушення п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України та пункту 4 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України не з'ясував кому саме з відповідачів належать вказані вище земельні ділянки на час розгляду заяви про забезпечення позову, що має суттєве значення для правильного вирішення даного питання.

Крім того, суд першої інстанції у порушення вимог ч.3 ст.151 ЦПК України не навів в оскаржуваній ухвалі обставин, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.210 ЦПК України ухвала суду, що постановляється як окремий документ, складається з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Тобто, в ухвалі суд першої інстанції зобов'язаний навести мотиви, з яких суд дійшов висновків, оскільки інакше буде порушено вимоги ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як мотивування судового рішення.

Проте, у порушення зазначених положень закону, суд першої інстанції не навів мотивів, з яких він дійшов висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув заяву про забезпечення позову з порушенням порядку, встановленого для його вирішення.

Відповідно до вимог ч.3 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню на підставі ст.312 ЦПК України з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки постановлена з порушенням порядку, встановленого для його вирішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 30 квітня 2015 рокуроку скасувати, передати питання на новий розгляд до того ж суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошенняі оскарженню в касаційному порядку згідно зі ст.324 ЦПК України не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий

Судді