Справа № 473/660/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"04" березня 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді - ВОСТРІКОВОЇ Л.В.,

при секретарі судового засідання КОЗАЧЕНКО О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенськ Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_3 про тлумачення змісту заповіту, -

ВСТАНОВИВ:

05.02.2016 року позивач ОСОБА_1 звернусвя до суду з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, в якій просить винести рішення про тлумачення змісту заповіту від 09.04.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 07.05.2015 року помер його батько ОСОБА_4. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно - земельну ділянку площею 9,07 га, та земельну ділянку площею 17,59 га. розташовані в межах території ОСОБА_2 сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За своє життя його батько ОСОБА_4 склав заповіт, в якому заповідав позивачу земельну ділянку площею 8,49 га, його брату ОСОБА_3 земельну діялнку площею 9,07 га та онуку (сину позивача) ОСОБА_5 земельну ділянку 8,80 га.

Оскільки син позивача (онук померлого) ОСОБА_5 відмовився від спадщини на користь позивача то він став спадкоємцем на земельну діялнку площею 17,59 га.

Після смерті батька ОСОБА_1 звернувся до Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, в зв'язку з чим була відкрита спадкова справа № 167/2015 року від 23.07.2015 року. Проте нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом оскільки при аналізі поданих документів було виявлено, що неможливо встановити склад спадкового майна за заповітом, а саме які земельні ділянки мав на увазі заповідач ОСОБА_4, заповідаючи земельну ділянку площею 8,49 га та земельну ділянку площею 8,80 га, оскільки на підставі державного акту площі земельних ділянок становлять 9,39 га та 8,20 га. В зв»язку з цим позивач не має можливості реалізувати своє право на спадщину і тому він змушений був звернутися до суду з даним позовом.

В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, від представника позивача надійшла заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Вознесенського району Миколаївської області в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача.

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3, також в судове засідання не з»явився. Причини неявки суду невідомі. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що 07.05.2015 року помер батько позивача ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП № 222161 від 12.05.2015 року (а.с.4).

09.04.2014 року ОСОБА_4 склав заповіт посвідчений секретарем Григорівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 2, в якому заповідав земельну ділянку площею 9,07 га, та земельну ділянку площею 17,59 га. розташовані в межах території ОСОБА_2 сільської ради Вознесенського району Миколаївської області для ведення товарного сільського господарського виробництва своїм синам: ОСОБА_1 земельну ділянку площею 8,49 га, ОСОБА_3 земельну ділянку площею 9,07 га та онуку ОСОБА_5 земельну ділянку 8,80 га. (а.с.5).

Земельні ділянки належали ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.12.2012 року, яке посвідчене державним нотаріусом Першої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області. Дану спадщину він отримав після смерті своєї дружини, матері позивача, ОСОБА_7 (а.с.7), якій земельні ділянки належали на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія МК № 043895, виданий 22.10.2004 року (а.с.8).

Позивач своєчасно звернувся до Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, померлого 07.05.2015 року, однак, у зв'язку з розбіжностями в документах, а саме - неможливістю встановити склад спадкового майна за заповітом, які саме земельні ділянки мав на увазі заповідач ОСОБА_4, заповідаючи земельну ділянку площею 8,49 га та земельну ділянку площею 8,80 га, оскільки на підставі державного акту площі земельних ділянок становлять 9,39 га та 8,20 га. В звязку з цим позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с.9).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять права і обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст. 213 цього Кодексу.

Згідно ч. ч.1, 2 ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимоги однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Аналогічні відомості містить п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», який вказує, що при розгляді спору суд може ухвалити рішення про тлумачення змісту правочину лише на вимогу однієї або обох сторін правочину чи їх правонаступників - в порядку позовного провадження.

При вирішенні питання щодо тлумачення заповіту від 09.04.2014 року суд бере до уваги дійсні наміри спадкодавця ОСОБА_4 та його волю щодо заповідання своїм синам земельних ділянок, які знаходяться на території ОСОБА_2 сільської ради Вознесенського району Миколаївської області для ведення товарного сільського господарського виробництва. Доказом того, що спадкодавець мав намір передати у спадок позивачу та іншому своєму сину саме земельні ділянки площею 9,39 га та 8,20 га є те, що у сумі площа цих ділянок складає 17,59 га, як зазначено в Державному акті на право власності на земельну ділянку.

Крім того, земельну ділянку з цією ж площею в 17,59 га спадкодавець ОСОБА_4 отримав у спадок після смерті дружини (матері позивача) ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 03.12.2012 року.

Враховуючи, що позивач спадщину прийняв, суд дійшов висновку, що його позовні вимоги є законі та відповідають наявним у справі доказам, у зв'язку з чим, є такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 213, 1218, 1223, 1256, ЦКУкраїни керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 174, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_3 про тлумачення змісту заповіту - задовольнити.

Розтлумачити заповіт ОСОБА_4 від 09.04.2014 року, посвідченого секретарем Григорівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, зареєстрованого в реєстрі за № 2 про те, що ОСОБА_4 зробив розпорядження на випадок своєї смерті і заповів ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 земельну ділянку площею 9,39 га та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 земельну ділянку площею 8,20 га.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ: Л.В. ВОСТРІКОВА