Провадження №22-ц/784/2649/16
Справа №485/1406/16-ц
Провадження №22-ц/784/2649/16 Головуючий у першій інстанції: Лисенко М.Є.
Суддя-доповідач апеляційної інстанції: Локтіонова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Довжук Т.С., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

за участю заявника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області

від 10 листопада 2016 року,

постановлену за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Снігурівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Снігурівський РВ ДВС), -

в с т а н о в и л а:

02 листопада 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Снігурівського РВ ДВС, яку обґрунтував наступним.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 11 червня 2008 року з ТОВ «Гарда», ОСОБА_4 та заявника у солідарному порядку стягнуто на користь ВАТ «Сведбанк» 612 517 грн.10 коп. заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою цього ж суду від 29 січня 2009 року скаржнику обмежено у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань по сплаті вищезазначеного боргу.

09 червня 2010 року державним виконавцем Снігурівського РВ ДВС Марковським В.О. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

На даний час у Снігурівському РВ ДВС не має на виконанні виконавчих документів щодо ОСОБА_3

Посилаючись на те, що на даний час банк стягувач ліквідований, а тому погашати борг немає кому, державний виконавець відмовив йому у скасуванні тимчасового обмеження у праві виїзду з України, заявник просив визнати дії державного виконавця Снігурівського РВ ДВС щодо відмови скасувати тимчасове обмеження у праві його виїзду за межі України незаконними та прийняти рішення, яким скасувати таке обмеження.

Заперечуючи проти задоволення скарги, державний виконавець зазначав, що вони не можуть скасувати обмеження, оскільки на виконанні у відділі на даний час відсутній виконавчий документ, а тому наполягав на тому, що скасування вказаного скаржником обмеження є прерогативою суду.

Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 10 листопада 2016 року у задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовлено.

Заявник подав на цю ухвалу апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального законодавства, просив її скасувати та постановити нову про задоволення його скарги.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що питання щодо зняття з ОСОБА_3 обмеження у праві виїзду за межі України віднесено до виключної компетенції органів державної виконавчої служби, а не суду.

Разом з тим, не розглянув питання визнання дій державного виконавця неправомірними та не зобов'язав державного виконавця усунути порушення заявника.

Згідно з ст.ст.383, 387 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно з ст.377-1 ЦПК України, в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Таким чином, питання щодо встановлення такого обмеження віднесено до виключної компетенції суду.

Разом з тим, припинення такого обмеження згідно з Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 р. з наступними змінами та Порядком взаємодії органів державної виконавчої служби та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження, затвердженим наказом Міністерства юстиції України та Міністерства внутрішніх справ України №288/5/102 від 07.02.2014 р., покладено на державного виконавця.

Норми цивільного-процесуального законодавства не містять у собі положень про наявність у суду повноважень скасовувати тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 січня 2009 року ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області ОСОБА_3 обмежено у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов'язань по сплаті ВАТ «Сведбанк» заборгованості по кредитному договору в сумі 612 517 грн. 10 коп., відповідно до рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 11 червня 2008 року (а.с.5).

Постановою від 09 червня 2010 року головним державним виконавцем Снігурівського РВ ДВС Марковським В.О. на підставі ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувачу (а.с.7).

На даний час у зазначеному відділі немає на виконанні виконавчих документів щодо боржника ОСОБА_3

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність у суду підстав для скасування тимчасового обмеження заявника у праві виїзду за межі України.

Однак, не розглянув питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання неправомірними дій державного виконавця та покладення на нього обов'язку усунути порушення прав заявника.

Оскільки неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, призвело до порушень прав заявника, на підставі п.1 ч.1 ст.311 ЦПК України колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.303, 311, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 10 листопада 2016 року скасувати, а справу направити до цього ж суду для продовження її розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В.Локтіонова

Судді Т.С.Довжук

О.О.Ямкова