Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 300/189/16-ц

Провадження № 2/300/100/2016

08.04.2016 року смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в особі головуючого суді ОСОБА_1, за участю секретаря судового засідання Іванової Н.Я., представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, встановив:

Представник ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором. Позов мотивував тим, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3, 22.05.2005 року був укладений кредитний договір №MKW0GK0000006, згідно якого відповідачу був наданий кредит в розмірі 11051,00 доларів США на термін до 19.06.2015року, а відповідач зобов"язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договром. В звязку із невиконанням умов договору відповідач станом на 01.02.2016р. заборгував позивачу суму в розмірі 4532,62 доларів США, які позивач просить стягнути в повному обсязі та судові витрати в розмірі 1378,00 гривень.

Представник позивача в судове засідання не зявився. Надав суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що кредитний договір був укладений в 2005 році, тобто з часу його укладення пройшло більше десяти років відповідач не пам"ятає обставин його укладення та чи видавались йому банком кошти на виконання даного договору. Просить в задоволенні позову відмовити через те, що позивач не підтвердив факт видачі кредиту відповідачеві.

заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані сторонами письмові документи суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно зі статтею 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Судом встановлено, що за умовами договору банк зобов"язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівки через касу на строк до 19.06.2015 року включно у вигляді непоновлюючої лінії у розмірі 11051,00 доларів США на купівлю житлового будинку в сумі 10 000,00 доларів США і на оплату страхових платежів у сумі 1051,00 доларів США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії 0,18% від суми вказаного кредиту щомісяця період сплати (за вийнятком суми , що надається для оплати страхових платежів плюс суми, розрахованої відповідно до пункт 3.11 договору та одноразової комісії у розмірі 2,00 % від суми виданого кредиту. На виконання договору позичальник зобов"язаний був протягом строку дії договору сплачувати суму 164,22 долари США щомісяця, яка складалась із заборгованості за кредитом, відсотками та комісії.

Відповідно до пункту 2.1 Договору банк зобов"язався надати кредит та вчинити певні дії з метою надання та обслуговування кредиту.

Згідно ст.ст. 526, 527 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених законом.

Докази повинні бути належними та допустимими. За частиною 1 статті 58 ЦПК УКраїни належним є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір (ч.3 статті 60 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 статті 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

У досліджених судом документах, наданих позивачем з позовною заявою, відсутні докази, які підтверджували б факт видачі відповідачеві кредитних коштів, з яких суд міг би зробити висновок про місце, дату видачі кредиту, суму, яку отримав відповідач тощо.

Квитанція № 6 від 30 червня 2005 року, яку надав позивач з позовною заявою, не підтверджує факт видачі позивачем кредиту в сумі 11051 доларів США, і не підтверджує факт отримання відповідачем такого кредиту.

Інші фотокопії документів, які подав до суду позивач (а.с. 4-21), також не підтверджують обставини на які він покликається як на підставу своїх вимог, оскільки в порушення положень пункту 5.27 Вимог до оформлення документів ДСТУ 4163-2003 Національного стандарту України, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 року № 55, документи не містять відмітки про засвідчення копії документів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її інніціалів та прізвища, дати засвідчення копії, проставлених у відповідному місці документа.

Враховуючи, що подані до суду фотокопії виготовлені з порушення вищезазначених стандартів суд визнав, що згідно з ч.1 статті 59 ЦПК України такі докази є недопустимими, оскільки суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Згідно з ч.2 статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які покликається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості задоволенню не підлягають, оскільки позивач не довів належними доказами факт виконання ним своїх зобовязань щодо видачі кредитних коштів відповідачу, а тому підстав для висновку про порушення відповідачем зобовязань що випливають із кредитного договору в суду немає.

За таких обставинах суд визнав, що позов є безпідставним і задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 9, 10, 11, 59, 208, 209, 212, 214-215, 218, ЦПК України, суд вирішив:

У позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий В.А. Вотьканич