Справа №442/354/16-ц
Провадження №2/442/445/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

01 березня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Коваля Р.Г.,

при секретарі Далявській Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезгаданим позовом, посилається на те, що їй на праві власності належить будинок № 8 по вул. Стебницькій в м. Дрогобич Львівської області. В даному будинку зареєстрований, але не проживає понад 10 років відповідач. Як їй відомо, останній вже тривалий час перебуває за кордоном зі своєю сім»єю. Відповідач не сплачує за комунальні послуги, не приймає участі у спільному побуті. Така ситуація створює для позивача негативні наслідки. Відтак, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування вищезгаданим будинком.

Позивач в судове засідання не зявилась, подала суду заяву, в якій просить суд розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, з підстав викладених у позовній заяві, не заперечила щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих для суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується, зокрема оголошенням в газеті «Високий замок» від 18.02.2016 року, заперечень на позовну заяву відповідачем в суд подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечила проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. ст. 169, 224 ЦПК України приходить до переконання про можливість розглянути справу на підставі наявних доказів, постановивши заочне рішення.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причин ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд розглянувши матеріали справи, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, так як вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів осіб. Виходячи із загальних положень права власності, власнику належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 47 Конституції України закріплює право кожного на житло, яке є однією з головних матеріальних умов існування людини. Конституційне право на житло означає насамперед право громадянина мати житло для власного проживання і проживання членів його сім'ї. За змістом вказаної статті ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В контексті конституційного положення частина 4 вказаної статті встановлює додаткові гарантії щодо права користування житлом, зокрема те, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому наявність реєстрації відповідача в даному будинку перешкоджає позивачу в користуванні будинком та впливає на його права, як власника щодо володіння, користування та розпорядження належним йому майном.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Перевіривши матеріали справи, суд встановив, що позивачу на праві власності належить житловий будинок № 8 по вул. Стебницькій в м. Дрогобич Львівської області на підставі договору дарування житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки від 08 жовтня 2015 року, зареєстрованому в реєстрі за № 553 та посвідченому приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований в вищезгаданому будинку, що підтверджується записами у будинковій книзі.

З оглянутих актів від 08.06.2015 року, 15.09.2015 року та від 11.12.2015 року, складених комісією КП «ЖЕО» Дрогобицької міської ради вбачається, що під час обстеження будинку № 8 по вул. Стебницькій в м. Дрогобич встановлено, що відповідач ОСОБА_2 прописаний, проте не проживає по даній адресі тривалий час.

З роз'яснень, які містяться у п. 11 Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вбачається, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання, кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Беручи до уваги вищенаведене, а також те, що відповідач добровільно залишив спірне житло і в ньому не проживає понад встановлені законом строки, не користується ним, не несе витрат по його утриманню, суд приходить до висновку про те, що такі дії відповідача свідчать про втрату інтересу до вказаного житла. Окрім цього, будь-яких доказів щодо наявності домовленостей щодо порядку користування спірним житловим приміщенням між позивачем та відповідачем суду не надано, а з наданих доказів вбачається, що він самостійно залишив жиле приміщення.

Даючи оцінку дослідженим доказам суд приходить до переконання, що позов підставний і підлягає до задоволення, цими доказами установлено, що відповідач не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 тривалий час без поважних причин. Зокрема ЦК України та ЖК України передбачають підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у разі її відсутності без поважних причин понад встановлені строки законом. Оскільки, відповідач відсутній більш тривалий строк без поважних причин, то його слід визнати такими, що втратив право користування жилим приміщенням.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 60, 88, 209, 212 215, 224 226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком № 8 по вул. Стебницькій в м. Дрогобич Львівської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом шляхом подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії, або може бути оскаржене у загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

Суддя: Р.Г. Коваль