Справа № 570/499/15-ц
Номер провадження 2/570/46/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року

Рівненський районний суд Рівненської області:

в особі судді Кушнір Н.В.

з участю позивача-відповідача ОСОБА_1,

її представника ОСОБА_2,

відповідача-позивача ОСОБА_3,

його представника адвоката ОСОБА_4,

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області ( м.Рівне вул.П.Могили 24 ) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

покликаючись на порушення відповідачем-бувшим чоловіком її права власності на частку у спільному майні подружжя, яке повністю перебуває у його користуванні, позивач у поданій до суду 06 лютого 2015 року позовній заяві, вимоги по якій були уточнені, просить стягнути з відповідача частку у спільному майні подружжя у розмірі 184 201 грн. 00 коп., яка складається з 32 773 грн. як частка у транспортних засобах, 31 125 грн. - у предметах побутового призначення, 83 023 грн. - у сільськогосподарських транспортних засобах СФГ «Покоси», 37 500 грн. 15 % вартості результатів господарської діяльності СФГ «Покоси» за 2015 рік. Також просить стягнути судовий збір у розмірі 1 587 грн. 80 коп.

10 липня 2015 року відповідачем подано зустрічний позов, згідно вимог якого просить визнати за ним право власності на половину грошових вкладів як частку у спільному майні подружжя та стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію у розмірі 88 000 грн. за його частку у сараї-літній кухні, свердловині для видобутку води, теплиць, які знаходяться на земельній ділянці позивача по вул.Млинівській 39 в с.Дядьковичі Рівненського району Рівненської області.

У судовому засіданні первісний позивач свій позов підтримала, у зустрічному просить відмовити.

По суті спору стверджує, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають повнолітніх дітей. В 1991 році її мати подарувала їй будинок по вул.Млинівській 39 в с.Дядьковичі, тому це майно є її особистою власністю і відповідач не може на нього претендувати по зустрічному позову. 13 вересня 2006 року вказаний житловий будинок згорів і їх сім»я перейшла проживати у будинок свекрухи, де за спільні кошти проведено ремонт, придбано електропобутові прилади.

У 1998 році за її ініціативою створене ФГ «Покоси», де вона стала працювати з 01 квітня 2002 року. За рахунок майнового паю своєї матері придбали трактор, згодом, перебуваючи в шлюбі, іншу сільськогосподарську техніку, автомобілі, речі побутового вжитку. За рахунок спільного майна чоловіком вирощена сільськогосподарська продукція, на частку в якій вона також має право, оскільки майно приватного підприємства, сформоване за рахунок спільної сумісної власності подружжя є об»єктом їх спільної сумісної власності.

Її представник адвокат ОСОБА_2, підтримуючи пояснення, вимоги та аргументацію свого довірителя, додатково показав, що первісний позивач має вищу освіту та отримувала більший за чоловіка дохід, є громадськоактивною особою, приймала участь у Революції гідності, не претендує на спадщину чоловіка, що позитивно її характеризує, а відповідач був ініціатором розлучення, тривалий час зловживав спиртним. Свідки зі сторони відповідача давали неправдиві показання, а він сам не наполягає на проведенні експертизі для визначення вартості спільного майна подружжя, що виключає задоволення зустрічного позову. Якщо суд прийде до висновку про неможливість стягнення коштів як компенсацію у спільному майні подружжя, просить розділити порівно вказане майно в натурі.

Первісний відповідач просив зустрічний позов задоволити, у задоволенні первісного відмовити.

Показав, що дружина не хотіла працювати, тому знаходила людей для допомоги у ФГ «Покоси». Не заперечує, що мати дружини подарувала їй будинок, у якому він проводив певні роботи, але на нього він не претендує, вважає, що має повне право на половину господарських будівель і споруд, які будувалися після укладення вказаного договору.

Його представник адвокат ОСОБА_4 вважає первісний позов безпідставним та недоведеним, а зустрічний таким, що підлягає до задоволення.

По суті стверджує, що первісному позивачу необхідно визначитися в якості кого вона приймала участь у ФГ «Покоси» - найманого працівника, що підтверджено рішеннями судів, засновника підприємства як вона стверджує, подаючи проект Статуту, чи співвласника у спільному майні подружжя, на захист інтересів якого подано вказаний позов.

Позивачем не подано жодного доказу на підтвердження наявності в натурі спільного майна подружжя, на що вона претендує чи його вартості, її вимоги ґрунтуються лише на припущеннях. Сільськогосподарська техніка є власністю ФГ «Покоси», автомобіль ВАЗ вибракований і знятий з обліку, автомобіль ГАЗ належить іншій особі. Побутові речі, які знаходяться в будинку на вул.Садовій, належали як матері відповідача-попередньому власнику житла, так є власністю повнолітнього сина сторін, який там проживає. Земельна ділянка перебувала у користуванні відповідача, на даний час передана сину сторін ОСОБА_2. Вимога про стягнення вартості виробленої продукції взагалі не входить в межі здорового глузду.

Щодо зустрічного позову, то мати позивача подарувала їй в 1991 році лише будинок, все інше побудоване сторонами під час перебування в шлюбі після вказаної події, тому відповідач як співвласник майна має право на ? частину набутого майна. Не наполягає на розділенні грошових коштів, які знаходяться на рахунку банків, враховуючи неістотність суми.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, показання свідків, з»ясувавши обставини та дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, розглянувши справу в межах заявленого позову, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, прийшов до таких висновків.

Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобов»язують суд під час ухвалення рішення вирішити такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони у справі скористались правовою допомогою.

Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 лютого 1988 року по 21 січня 2015 року, мають двох повнолітніх дітей.

Згідно договору дарування від 16 травня 1991 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_6 житловий будинок в с.Дядьковичі Рівненського району Рівненської області. В ніч на 16 вересня 2006 року вказаний будинок згорів, що підтверджується актом про пожежу. Згідно довідки №9156 від 10 грудня 2015 року, виданої КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації», вказаний житловий будинок зруйнований. На земельній ділянці знаходяться будівлі і споруди з 1992 по 1996 роки побудови, інвентаризаційна вартість яких складає 87 491 грн. Технічним паспортом на ім»я позивача вказано 1985 рік побудови вказаного майна.

16 грудня 2004 року померла мати відповідача ОСОБА_7 і ОСОБА_3 став власником садиби по вул.Садовій 1 в с.Дядьковичі Рівненського району Рівненської області.

З 01 квітня 2002 року позивач працевлаштована агрономом у ФГ «Покоси», що підтверджується копією трудової книжки та рішеннями Апеляційного суду Рівненської області від 16 листопада 2006 року, Рівненського районного суду Рівненської області від 23 січня 2007 року, 15 березня 2016 року.

Приватна агропромислова фірма «Брошукова» у своїй довідці від 25 січня 2016 року підтвердила факт купівлі майнового паю у 2005 році у ОСОБА_5 - матері позивача.

Станом на 02 липня 2015 року ні за відповідачем, ні за ФГ «Покоси» транспортні засоби не зареєстровані, на відповідача був зареєстрований автомобіль ВАЗ 21011 1974 року випуску, д.н.з.НОМЕР_1, який 25 вересня 2014 року знятий з обліку у зв»язку з вибраковкою. Станом на 06 серпня 2015 року за СФГ «Покоси» зареєстрований зернозбиральний комбайна та причіп.

Рішенням Дядьковицької сільської ради Рівненського району Рівненської області від 20 березня 2014 року земельна ділянка площею 0.22 га в с.Милостів перейшла у користування сина сторін ОСОБА_8 у зв»язку з добровільною відмовою від неї відповідача.

Свідок ОСОБА_9 подруга позивача підтвердила факт придбання у сторін вирощених ними продуктів харчування, знає, що ОСОБА_6 тяжко працювала у фермерському господарстві. Свідок ОСОБА_10 сусідка позивача показала, що бачила на подвір»ї по вул.Млинівській, а потім по вул.Садовій в с.Дядьковичі сільськогосподарську техніку, яка, як вона вважає, є майном подружжя ОСОБА_8. Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили факт роботи на різних сільськогосподарських роботах у подружжя ОСОБА_8 протягом 2007-2012 років. Сторони жили як подружжя, разом працювали і мали багато техніки.

Як показав свідок ОСОБА_13, в 1992 році допомагав на будівництві літньої кухні-сараю, а свідок ОСОБА_14 у будівництві дерев»яного навісу для сільськогосподарської техніки навесні 2015 року по вул.Млинівській 39 в с.Дядьковичі.

Свідок ОСОБА_8 син сторін показав, що літню кухню-сарай будував батько з допомогою інших осіб протягом 1992-1996 років. До 15 років він проживав з батьками та братами в будинку на вул.Млинівській, потім мати вигнала його і він став проживати з матір»ю батька у її будинку на вул.Садовій, через деякий час до них прийшов проживати і батько з старшим братом. Менше ніж через рік померла бабуся і вони проживають втрьох до цього часу. У будинку все було достатнє для проживання, під час навчання у «воднику» з 2007 по 2014 роки за свої гроші придбав двохспальний диван. Весь час допомагав батьку у його фермерській діяльності, з кінця січня 2016 року є головою ФГ «Покоси», ще раніше за свої кошти для підприємства придбав окучник.

З 2012 року підприємство обробляє два паї, які належать батьку, і земельні ділянки, якими він користується, приблизно 7-8 га. На прохання односельчан також допомагає їм в обробітку землі.

Мати оформилася працювати у Фермерське господарство, щоб «йшов стаж для отримання пенсії». Оскільки все майно у ФГ куплялося за обігові кошти, а не за рахунок сімейних коштів, мати не має права на його розподіл як спільне майно подружжя.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 ЦК України. Ст.321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України, який означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. У силу положень ст.ст.21, 24, 41 Конституції України, ст.ст.319, 358 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 2 жовтня 2013 р. у справі № 6-79цс13, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України, власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст.60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Ч.1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу вказаного майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи зазначену вище норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо подружжя не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Поділ майна означає припинення права спільної власності й виникнення на його основі права власності кожного з колишніх співвласників на окреме майно, тобто після такого поділу кожна зі сторін стає одноособовим власником певного майна, відносини права спільної власності припиняються.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач наділений правом визначати предмет та підставу позову (ст.ст.11, 27, 31 ЦПК України), шляхом подання письмової заяви може змінити підставу або предмет позову, а не одночасно і підставу, і предмет позову. Позов у цивільному процесі - це письмово оформлена та адресована суду письмова вимога, яка складається з вимоги процесуального характеру (відкрити провадження у справі) і вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право). Предмет позову - це матеріальний зміст позовних вимог позивача, полягає в матеріально-правовій заінтересованості - отримати певне матеріальне благо. Підстава позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які об'єктивуються у поданих доказах. Верховний Суд України зазначив, що під підставами позову, які згідно зі ст.31 ЦПК може змінити лише позивач, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може замінити, якщо її дія не поширюється на дані правовідносини.

За таких умов, позивач не позбавлений права захистити своє порушене право шляхом подачі нового позову про поділ майна подружжя та про оспорення угод.

Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на визначений ст.129 Конституції принцип обовязковості рішення після вирішення судом справи та набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники, не можуть заявляти в суді тотожний позов. Установлені судовим рішенням, що набрало законної сили, обставини, зокрема й у цивільній справі, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж особи або осо ба, щодо якої або яких встановлено ці обставини.

З огляду на викладене, а також на зміст ст.ст.553, 559 ЦК в ухвалі Верховного Суду України від 3 лютого 2016 по справі №6-2017ц15 зроблений висновок, що встановлені обставини, зокрема по цивільній справі, не доводяться при розгляді інших справ, в яких беруть участь ці ж особи чи особа, відносно яких вони встановлені.

Таким чином, суд бере до уваги, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з СФГ «Покоси» з 01 квітня 2002 року.

Суд виходить з того, що позов про розподіл спільного майна подружжя на підставі ст.69 СК України підлягає задоволенню у випадках, коли кожен з співвласників має право на це майно, разом з тим у справі відсутні жодні належні та переконливі докази його наявності та належності до спільного майна подружжя, що на даний час підлягає розподілу. Не заслуговують на увагу суду посилання позивача на те, що все вказане у позовній заяві майно є спільним майном подружжя та наявне інше майно, про яке не заявлено у позові, але яке також підлягає розподілу. Будь-яких доказів на підтвердження того, що це майно є спільним майном подружжя, позивачами не надано, і судом їх також не здобуто, що вказує на недоведеність позову. Позивачами належними та достовірними доказами не доведені свої позовні вимоги та обраний невірний спосіб їх захисту. Суд вважає, що задоволення позову не забезпечує справедливу рівновагу між інтересами сторін, що узгоджується з положеннями ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод. Визначений сторонами спосіб по суті спір не вирішує та буде призводити до нових конфліктів сторін, а також порушення інтересів.

На підставі ст.88 ЦПК України понесені позивачами витрати залишаються на них у зв"язку з відмовою у задоволенні позовів.

З огляду на викладене, ст.ст.21, 24, 41 конституції України, на підставі ст.ст.317,319, 321, 325, 358, 368 ЦК України, ст.ст.60, 69, 70, 71 СК України, керуючись ст.10, 11, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Відмовити у зустрічному позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Вступна та резолютивна частини судового рішення проголошені 25 травня 2016 року. Повний текст виготовлено 26 травня 2016 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня проголошення, а особами, які не були присутні отримання його копії.

Суддя Кушнір Н.В.