АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа №761/2156/15-ц Доповідач: Поліщук Н.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою представником за довіреністю ОСОБА_2, на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 01 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,-

УСТАНОВИЛА:

В січні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 дитиною не цікавиться, не займається її вихованням та не приймає участі у витратах, написав нотаріально засвідчену заяву, у якій не заперечує проти позбавлення його батьківських прав.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 01 червня 2016 року позовні вимоги задоволено, позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі посилається на те, що судом не ураховано обставин, що мають суттєве значення для вирішення справи, зокрема зазначає, що заява, у якій він не заперечує проти позбавлення батьківських прав, написана на прохання позивача, яка запевнила, що із сином він зможе і надалі спілкуватись. Проте в подальшому не надавала змоги бачитись з дитиною. Зазначає, що заяву відкликав.

Зазначає про неправдивість свідчень позивача про те, що не приймає участі у витратах на дитину, оскільки добросовісно сплачує аліменти.

В судовому засіданні відповідач та його представник апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.

Позивач та її представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.

На підставі ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності нез»явившихся осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, обставина усунення відповідача від піклування за сином знайшла своє підтвердження, що було підтверджено показами свідків, поясненнями самої дитини, яка не згадувала про біологічного батька, проте таким вважає свого вітчима.

Проте з такими висновками колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Син проживає разом із матір»ю окремо від батька.

Частини 1 та 2 ст.3 Конвенції про права дитини наголошують, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частини 1 та 2 ст.9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Права та обов»язки батьків визначені ст.ст. 150,151,153-156 СК України та в сукупності декларують такі обов»язки батьків, як виховання дітей, турбота про їх фізичний розвиток, підготовка до самостійного життя, матеріальне утримання, захист прав та інтересів дитини тощо.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Проте, матеріали справи не містять доказів на підтвердження такої винної поведінки відповідача, яка давала б підстави уважати про свідоме нехтування батьківськими обов»язками. При цьому винною поведінкою розуміється свідоме сприйняття неправомірності своїх дій та їх негативних наслідків. Окрім того, беззаперечні докази, які давали б підстави обґрунтовано стверджувати, що відповідач не займається вихованням дитини та нею не цікавиться, в матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів не погоджується з Висновком Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 27 жовтня 2015 року про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, не містить будь-яких фактичних даних щодо самоусунення відповідача від виконання батьківських обов»язків та не відповідає інтересам дитини.

При цьому, сама по собі письмова згода відповідача на позбавлення його батьківських прав, що надана 15 вересня 2014 року не може бути підставою для ухвалення рішення суду про позбавлення батьківських прав.

Звертаючись до суду, позивач посилається на те, що відповідач не піклується про дитину, не спілкується з сином належним чином, не забезпечує витрати на харчування та лікування тощо.

Разом з тим, з даних Постанови про закінчення виконавчого провадження від 23 липня 2015 року убачається про відсутність заборгованості по аліментам станом на 30 квітня 2015 року, а наявні у справі фотознімки спростовують доводи позивача про відсутність спілкування батька із сином.

Твердження позивачки в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції про те, що сума грошових переказів, які направлялись відповідачем, є недостатніми для забезпечення нормального рівня життя дитини, не дають підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки такі обставини не свідчать про нехтування батьківськими обов»язками або самоусунення від їх виконання.

Окрім того, з матеріалів справи убачається, що відповідач за місцем роботи характеризується позитивно, самостійно виховує доньку, даних щодо негативного впливу на сина або інших обставин, які давали б підстави вважати про те, що позбавлення батька батьківських прав буде в інтересах дитини, матеріали справи не містять.

Дані показів свідків, допитаних в суді першої інстанції, не дають підстав для висновку про свідоме нехтування відповідачем своїми обов»язками, відтак не є безперечними доказами винної поведінки відповідача.

Дані пояснень дитини в суді першої інстанції свідчать про позитивне ставлення до вітчима, проте підтверджують спілкування сина також і з батьком, та з цих пояснень не убачається негативного ставлення дитини до батька.

Відтак, висновок суду першої інстанції про те, що відповідач самоусунувся від виховання сина, нехтує батьківськими обов»язками, не виявляє турботи щодо дитини не відповідає обставинам справи та є помилковим.

Відповідно до ст.309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну ОСОБА_1, подану представником за довіреністю ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 01 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов