Справа № 182/9872/14-ц
Провадження № 2/0182/1363/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03.03.2016 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді Шестакової З.С.

при секретарі - Пометій Є.Т.

за участю: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

представника третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5», в якості третьої особи Нікопольська районна рада Дніпропетровської області, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, суд

встановив:

ОСОБА_1 з 01 вересня 1993 року був зарахований на посаду завідуючого відділом суспільно-політичного життя в редакції газети «Південна Зоря», правонаступником якої є КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5».

Наказом № 65 від 01 грудня 2014 року був звільнений з роботи з посади завідуючого агропромисловим відділом за п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку із скороченням штатної чисельності працівників КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5».

ОСОБА_1 вважає дане звільнення незаконним з наступних підстав.

Так, на його думку, відповідно до вимог ст. 42 КЗпП України він має переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у звязку із скороченням чисельності чи штату працівників, оскільки він має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, тривалий безперервний стаж роботи на даному підприємстві понад 20 років.

До того ж, керівництвом не враховано, що він є інвалідом ОСОБА_6 і користується пільгами, згідно із законодавством України.

Крім того, при його вивільненні не було взято до уваги, що за свою трудову діяльність він виконував різноманітну роботу і має досвід в різних сферах діяльності КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5», що свідчить про можливість на сьогодні заміщувати декілька спеціалістів і тим самим вирішувати проблему, яка повязана із ефективним використанням майна та економії коштів підприємства.

Також, в порушення ст. 49-2 ч. 3 КЗпП України йому не була запропонована інша робота на тому ж підприємстві.

Так, на час його попередження про звільнення та самого звільнення на підприємстві існувала посада завідуючого відділом суспільно-політичного життя, яку раніше займала ОСОБА_3 та після призначення її виконуючою обовязки директора КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5» залишалася вільною. Він мав можливість виконувати роботу завідуючого відділом суспільно-політичного життя на час виконання ОСОБА_3 обовязків виконуючого обовязки директора КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5», оскільки з вересня 1993 року по жовтень 1999 року працював на даній посаді. Крім того, на підприємстві були вакантні посади коректора на час декретної відпустки працівника та директора КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5».

Так як позивач вважає своє звільнення незаконним, проведеним із порушенням вимог трудового законодавства, та таким, що порушує його трудові права, він просив поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Під час судового засідання позивач неодноразово уточнював свої позовні вимоги та остаточно просив суд скасувати наказ № 65 від 01 грудня 2014 року про його звільнення з роботи, оскільки підстав для його звільнення з роботи за ст. 40 п. 1 КЗпП України не було. Зобовязати КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5» поновити його на роботі на посаді завідуючого агропромисловим відділом, про що видати відповідний наказ. Стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 1 000 грн.

Представник КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5» позовні вимоги не визнала та суду показала, що звільнення позивача було проведено на підставі рішення Нікопольської районної ради від 27 серпня 2014 року «Про затвердження структури та штатного розпису КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5», відповідно до якого була скорочена посада завідуючого агропромисловим відділом.

ОСОБА_1 не мав переважного права на залишення на роботі у звязку із відсутністю будь-якої праці на підприємстві протягом тривалого часу, а також через відсутність вакантних посад, які могли б бути йому запропоновані. Посада завідуючого відділом суспільно-політичного життя не могла бути запропонована ОСОБА_7, так як зберігається за ОСОБА_3, яка згідно з розпорядженням голови районної ради з 03 січня 2013 року була призначена виконуючим обовязки директора КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5» на період вакантності посади директора підприємства, з виплатою різниці між його фактичним окладом (завідувача відділом) та посадовим окладом директора підприємства.

У КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5» на той час була і залишається зараз одна вакантна посада директора КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5», якого згідно із Статутом підприємства призначає засновник - Нікопольська районна рада. ОСОБА_1 звертався до Нікопольської районної ради з заявою про призначення його на посаду директора КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5», однак йому було в цьому відмовлено.

Також вважає, що ОСОБА_7 не була заподіяна моральна шкода, оскільки дії КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5» були законними та обґрунтованими. Тому просила суд в позові ОСОБА_1 відмовити.

Представник третьої особи Нікопольської районної ради Дніпропетровської області також позовні вимоги ОСОБА_7 не визнав, вважаючи їх необґрунтованими, оскільки він був звільнений з роботи відповідно до вимог діючого законодавства.

Засновником КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5» є Нікопольська районна рада, яка призначає на посаду директора КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5».

ОСОБА_1 звертався до Нікопольської районної ради з заявою про призначення його на посаду директора КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5», однак рішенням № 498-38/VI позачерговою тридцять восьмою сесією Нікопольської районної ради від 20 жовтня 2015 року ОСОБА_7 було відмовлено у призначенні на посаду директора КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5».

Заслухавши думку позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно статті 40 часті 1 пункту 1 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:

-змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно із розясненнями, наданими у ч. 1 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести

працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 з 01 вересня 1993 року по 01 грудня 2014 року знаходився у трудових відносинах з КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5» де спочатку працював на посаді завідуючого відділом суспільно-політичного життя в редакції газети «Південна Зоря», правонаступником якої є КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5»; з 01 жовтня 1999 року - виконуючим обовязки відповідального секретаря заступника редактора газети «Південна Зоря»; з 05 травня 2000 року - заступником редактора, відповідальним секретарем редакції газети; з 09 квітня 2004 року - завідуючим агропромисловим відділом КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5» (а.с.6,7).

З метою підвищення ефективності використання майна спільної власності територіальних громад Нікопольського району, враховуючи пропозиції та рекомендації постійних комісій, Нікопольською районною радою 27 серпня 2014 року було прийнято рішення № 391-30/VI «Про затвердження структури та штатного розпису КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5», відповідно до якого була скорочена посада завідуючого агропромисловим відділом (а.с.44).

Зіставивши штатні розписи КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5» станом на 27 березня 2013 року (а.с.78,79) та 27 серпня 2014 року (а.с.44), вбачається, що з 27 серпня 2014 року у КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5» скорочена одна штатна одиниця завідуючого агропромисловим відділом.

У судовому засіданні ОСОБА_1 не спростовував той факт, що на підприємстві дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, а саме, скорочення штатної чисельності працівників КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5» за період 2013-2014 роки.

Наказом КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5» № 50 від 28 серпня 2014 року завідуючий агропромисловим відділом ОСОБА_1 був попереджений про наступне вивільнення в строк, передбачений частиною 1 статті 49-2 КЗпП України не пізніше ніж за два місяці, а саме 01 вересня 2014 року (а.с.45), що не спростовувалось позивачем.

Отже, суд вважає, що відповідачем не були порушені вимоги частини 1 статті 49-2 КЗпП України, щодо персонального повідомлення ОСОБА_7 про наступне вивільнення.

Одночасно з попередженням про наступне вивільнення ОСОБА_7 не пропонувалась інша робота на тому ж підприємстві, через відсутність можливості переведення працівника на іншу роботу, що було відображено у наказі № 50 від 28 серпня 2014 року.

Наказом КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5» № 65 від 01 грудня 2014 року ОСОБА_1 був звільнений з посади завідуючого агропромисловим відділом на підставі ст. 40 п. 1 КЗпП України (скорочення чисельності) з 01 грудня 2014 року (а.с.46).

Згідно із частиною 2 статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

На день звільнення позивача з роботи 01 грудня 2014 року у КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5» також не було вакантних посад.

Суд не може взяти до уваги доводи позивача та його представника в тій частині, що на підприємстві існували вакантні посади, які не були йому пропоновані, а саме, завідуючого відділом суспільно-політичного життя, яку раніше займала ОСОБА_3 та після призначення її виконуючою обовязки директора КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5» залишалася вільною; директора КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5» та коректора.

Судом встановлено, що посада завідуючого відділом суспільно-політичного життя не була вакантною на день звільнення ОСОБА_7, так як зберігається за ОСОБА_3, яка згідно з розпорядженням голови районної ради з 03 січня 2013 року була призначена виконуючим обовязки директора КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5» на період вакантності посади директора підприємства, з виплатою різниці між його фактичним окладом (завідувача відділом) та посадовим окладом директора підприємства (а.с.74).

Відповідно до п. 2.1., п. 6.2. Статуту КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5» засновником КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5» є Нікопольська районна рада, яка призначає на посаду директора КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5» (а.с.34-42).

ОСОБА_1 звертався до Нікопольської районної ради з заявою про призначення його на посаду директора КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5», однак рішенням № 498-38/VI позачерговою тридцять восьмою сесією Нікопольської районної ради від 20 жовтня 2015 року ОСОБА_7 було відмовлено у призначенні на посаду директора КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5» (а.с.169).

Інших вакантних посад у КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5» не було.

Враховуючи те, що відповідач не звертався до виборного профспілкового органу підприємства, членом якого являється ОСОБА_1, про надання згоди на його звільнення за статтею 40 пункту 1 КЗпП України, суд, на виконання вимог частини 9 статті 43 КЗпП України, запитав згоду Нікопольської районної профспілки працівників Агропромислового комплексу на звільнення ОСОБА_7 з роботи за скороченням штату.

12 лютого 2016 року відбулося засідання президії Нікопольської районної профспілки працівників Агропромислового комплексу, на якому був присутній ОСОБА_1, де була надана згода на звільнення позивача з роботи завідуючого агропромислового відділу за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.197-199).

Зважаючи на те, що дійсно у КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5» мали місце зміни в організації виробництва і праці та відбулося скорочення штату працівників; рішення Нікопольської районної ради № 391-30/VI від 27 серпня 2014 року «Про затвердження структури та штатного розпису КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5» позивач не оскаржував; КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5» при звільненні ОСОБА_7 діяло в межах компетенції та в спосіб, передбачений діючим законодавством; вакантних посад на підприємстві не було, - суд знаходить позовні вимоги ОСОБА_7 щодо скасування наказу про його звільнення та поновлення на роботи не обґрунтованими та не підлягаючими задоволенню.

Також, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5» моральної шкоди в розмірі 1 000 грн.

Згідно статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до вимог частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В той же час доказів, які б доводили обставини ОСОБА_7, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо заподіяння йому моральної шкоди з боку КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5» та які негативні наслідки настали для нього у звязку с цим, останній суду не надав.

Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд приходить висновку, що позивач розпорядився своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд та не довів обставини і підстави, які зумовлюють наявність моральної шкоди в діях чи бездіяльності КП «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5».

З огляду на викладене, суд приходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_7 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 14, 15, 57, 60, 61, 88, 147, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, 40 ч. 1 п. 1, 232, 2371 КЗпП України, суд

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Телерадіокомпанія «ОСОБА_5», в якості третьої особи Нікопольська районна рада Дніпропетровської області, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_8