У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 червня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу Сокуренко НаталіїВікторівни, яка діє в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 8 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 8 квітня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 21 березня 2006 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 23 877 грн зі строком повернення до 21 березня 2011 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,25 % на місяць, що нараховуються на суму залишку заборгованості за кредитом.

В забезпечення виконання умов кредитного договору відповідачем було передано в заставу банку автомобіль ЗАЗ 110307, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, станом на 1 квітня 2015року утворилась заборгованість у розмірі 22 422,11 грн.

З огляду на викладене позивач просив суд стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 22 422,1грн, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 9 286,44 грн, пені за несвоєчасне виконання зобов'язання у розмірі 13 135,67 грн.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 8 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 8 квітня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором

№ HES0AU00180103 від 21 березня 2006 року за період з 15 квітня 2012 року по

1 квітня 2015 року - відсотки, та за період з 15 квітня 2014 року по 1квітня 2015року - пеня в сумі 374,07грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, Сокуренко Н.В., яка діє в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», звернулась до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги в межах строків позовної давності, вірно виходив із того, що відповідно до обставин справи реальне повернення грошових коштів за кредитним договором відбулося 31 серпня 2012 року, а з позовом до суду банк звернувся у квітні 2015 року, після чого відповідач подав заяву про застосування позовної давності згідно з положеннями ст. 267 ЦК України.

Так, відповідно до положень ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суди вказували, що реальне повернення грошових коштів за кредитом відбулося після реалізації банком предмета застави 31 серпня 2012 року, а з позовом до суду позивач звернувся 14 квітня 2015 року.

Суди вірно зазначали, що оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягають стягненню з відповідача у межах строків позовної давності.

Отже, враховуючи, що грошові кошти за кредитним договором реально повернуто 31 серпня 2012 року, а з позовом до суду позивач звернувся 14 квітня 2015 року, суди дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та правильно визначили заборгованість за процентами та пенею у межах строків позовної давності.

Доводи, на які посилається заявник у своїй касаційній скарзі, висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення Скадовського районного суду Херсонської області від

8 лютого 2016 року та ухвали апеляційного суду Херсонської області від 8 квітня 2016 року і доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Сокуренко Наталії Вікторівни, яка діє в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 8 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 8 квітня 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна