СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ун. № 759/3613/16-ц
пр. № 2/759/2716/16
30 травня 2016 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Семанівої Ю.В.,
за участі секретаря - Маляренко М.М., Ярмощук К.А.,
представника позивача - адвоката Кондратенко В.М.,
третьої особи - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль», третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Краковецька Алла Миколаївна, ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження майном
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження майном. Просить визнати договір застави зареєстрований в реєстрі за № 1632, посвідчений 20 травня 2003 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М., укладеного між П'ятою Київською філією Акціонерного поштово - пенсійного банку "АВАЛЬ" та ОСОБА_1, ОСОБА_3 на виконання зобов'язання за кредитним договором №010/00-211/501 від 24 квітня 2003 року укладеного між АППБ "АВАЛЬ" та ОСОБА_1 припиненим 26 березня 2009 року та припинити обтяження та виключити з Єдиного реєстру заборон об'єктів нерухомого майна записи про заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3. Також, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати: судовий збір та компенсації витрат на правову допомогу. В подальшому,позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 3 500 грн (а.с.47-52).
Позивач, свої вимоги мотивує тим, що 20 травня 2003 року між П'ятою Київською філією Акціонерного поштово-пенсійного банку "АВАЛЬ"(Заставодержатель) та ОСОБА_1, ОСОБА_3 (Заставодавці) на виконання зобов'язання за кредитним договором №010/00-211/501 від 24 квітня 2003 року укладеного між ОСОБА_1 (Позичальник) та АППБ "АВАЛЬ"(Кредитор) договір застави, предметом якої стала квартира АДРЕСА_1 (а. с. 11).
За час виконання основного зобов'язання за кредитним договором №010/00-211/501 від 24 квітня 2003 року через інфляційні процеси в Україні в Позичальника виникла заборгованість перед Кредитором та непорозуміння щодо взаємовигідних умов реструктуризації цієї заборгованості.
29 січня 2009 року Святошинський районний суд м. Києва розглянув позовні вимоги Кредитора до Позичальника та вирішив позов задовольнити, стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь Відкритого акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Київської регіональної дирекції "Райффайзен Банк Аваль" заборгованості за кредитним договором 13 448 грн 13 коп, судових витрат 164 грн 88 коп,а всього, стягнути 13 650 грн (а .с. 5).
26 березня 2009 року ОСОБА_3 рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 січня 2009 р. було виконано та сплачено на рахунок Кредитора, вказаний у судовому рішенні: 13 653 (тринадцять тисяч шістсот п'ятдесят три) гривні 01 коп (а.с.6).
У червні 2012 року правонаступник Кредитора (Київська регіональна дирекція Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль") звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором №010/00-211/501 від 24.04.2003р., яка станом на 17.05.2012 р. нібито складала 1441.63 долара США, що в еквіваленті становила - 11 518 грн 62 копійок.
03 жовтня 2012 року ухвалою Святошинський районного суду м. Києва, з урахуванням рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 січня 2009 року було відмовлено у розгляді позовних вимог ПАТ "Райффайзен Банк "Аваль", обґрунтувавши це тим, що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29.01.2009р. набрало законної сили 27.03.2009 р. та є виконаним в повному обсязі (а. с. 7).
У зв'язку з чим, позивач вважає, що обов'язки перед Кредитором (ПАТ "Райффайзен Банк "Аваль" Позичальником (ОСОБА_1) за кредитним договором №010/00-211/501 від 24 квітня 2003 року виконані в повному обсязі.
26 листопада 2015 року Позивач звернувся до Відповідача з заявою (вимогою) у якій зазначив: прохання звернутися з листом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Краковецької А.М. про зняття заборони відчуження квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у зв'язку з виконаними зобов'язаннями (а. с. 13).
Та листом від 06.01.2016 р. за №151-2-7-00/9 Відповідач відмовив у задоволенні вимоги від 08 грудня 2015 року (а. с. 15).
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль" судові витрати: судовий збір та компенсації витрат на правову допомогу.
В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити в повному обсязі.
Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Краковецька Алла Миколаївна повідомила, що у зв'язку з виробничою необхідністю не зможе брати участі в судовому засіданні у справі, просила розглянути справу за її відсутністю.
Третя особа ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, пояснила що вони з позивачем повністю сплатили вказаний борг на підставі судового рішення, і просила усунути перешкоди у здійснення права користування і розпорядження майном шляхом визнання договору застави припиненим і виключенням запису про заборону на відчуження квартири з Єдиного реєстру заборон об'єктів нерухомого майна.
Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, третьої особи, дослідивши письмові заперечення представника відповідача, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до таких висновків.
24 квітня 2003 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком "АВАЛЬ", в особі П'ятої Київської філії Акціонерного поштово-пенсійного банку "АВАЛЬ" та ОСОБА_1, ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 010/00-211/50, згідно з яким, кредитор відкрив позичальнику кредитну лінію на спеціальний картковий рахунок №2201.0.391, в розмірі 10 000 доларів США на строк 84 місяця з 24квітня 2003 року по 23 квітня 2010 року (а.с.9-10).
20 травня 2003 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком "АВАЛЬ", в особі П'ятої Київської філії Акціонерного поштово-пенсійного банку "АВАЛЬ" (Заставодержатель) та ОСОБА_1 (Заставодавець), ОСОБА_3 (Майновий поручитель) на виконання зобов'язання за кредитним договором №010/00-211/501 від 24 квітня 2003 року укладеного між ОСОБА_1 (Позичальник) та АППБ "АВАЛЬ"(Кредитор) укладено договір застави, предметом якої стала квартира АДРЕСА_1 (а. с. 11). Відповідно до п. 4.1 вказаного договору, договір діє до задоволення заставодержателем своїх вимог по кредитному договору №010/00-211/501 від 24 квітня 2003 року.
В подальшому, згідно з ухвалою Святошинський районного суду м. Києва від 03 жовтня 2012 року ПАТ "Райффайзен Банк "Аваль" було відмовлено у розгляді позовних вимог, оскільки рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29.01.2009р. набрало законної сили 27.03.2009 р. та є виконаним в повному обсязі (а. с. 7).
Проте, відповідно до даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, за відомостями з реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, на підставі вищезазначеного договору застави на квартиру АДРЕСА_1 міститься заборона (а.с.8-9).
За відповіддю банку, наданою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на заяву про скасування обтяження, зазначено, що, наразі, кредитний договір не розірвано, заборгованість за договором не погашена (а.с.15).
Згідно з листом начальника відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, виконавчий лист №2-531/2009 щодо стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у розмірі 13 653, 01 грн на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві не перебуває, надати інформацію стосовно даного виконавчого провадження не являється можливим у зв'язку з закінченням строку зберігання (а.с.44).
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України.
Звертаючись до суду з позовом про визнання договору застави припиненим на підставі статті 593 ЦК України, у зв'язку з належним виконанням основного зобов'язання, позивач посилався на невизнання банком зазначеного факту.
Згідно з пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків.
Застава як окремий спосіб забезпечення зобов'язання регулюється параграфом 6 глави 49 ЦК України, Законами України "Про заставу", "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до статті 3 Закону України "Про заставу" заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча вимога, що не суперечить законодавству України. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. При цьому застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання.
Відповідно до ст. 572 ЦК України (ЦК), в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Частинами першою та сьомою статті 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.
Перелік істотних умов договору застави визначено статтею 584 ЦК України, а також статтями 12 та 41 Закону України "Про заставу".
За своєю правовою природою застава є акцесорним зобов'язанням, тобто, забезпечує виконання основного зобов'язання, в даному випадку зобов'язання, що витікає з кредитного договору № 010/00-211/50.
Статтею 593 ЦК, ст. 28 Закону України «Про заставу», визначені підстави припинення права застави.
За змістом указаних норм до таких підстав належать: припиненням забезпеченого заставою зобов'язання; загибель заставленого майна; придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; примусовий продаж заставленого майна; закінчення терміну дії права, що складає предмет застави. Крім того, стаття 593 ЦК України, передбачає, що право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст. 28 Закону України «Про заставу», застава припиняється в інших випадках припинення зобов'язань, установлених законом.
Загальні підстави припинення зобов'язань, передбачено в главі 50 ЦК України.
Дана глава розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов'язання» Книги п'ятої «Зобов'язальне право» Цивільного кодексу України, що дає підстави для висновку, що її положення підлягають до всіх цивільно-правових зобов'язань.
У розумінні ст. 509 ЦК, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (ст. 510 ЦК України).
Відповідно до ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.
За положеннями статей 593, 599 ЦК України, ст. 28 Закону України «Про заставу» припинення застави у разі належного виконання основного зобов'язання, презюмується.
Застава має похідний характер від основного зобов'язання, що забезпечується нею, вона втрачає чинність з припиненням основного зобов'язання, незалежно від підстав такого припинення. Проте, саме з припиненням основного зобов'язання шляхом його виконання закон (ст. 593 ЦК України, ст. 28 Закону України від 02.10.1992 № 2654-ХІІ «Про заставу») пов'язує виникнення у заставодержателя обов'язку внесення відповідних даних припинення права застави до державного реєстру.
Застава як акцесорне зобов'язання (зобов'язання яке існує лише у зв'язку з головним, основним зобов'язанням), що забезпечує основне зобов'язання, припиняється з припиненням цього основного зобов'язання.
Пунктом 7 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення.
Відповідно до правової позиції викладеної в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-243 цс14 від 04.02.2015, встановивши акт припинення основного зобов'язання належним його виконанням, суд на підставі ст. 599, частини першої статті 559, пункту першого частини першої статті 593 ЦК України обґрунтовано визнав припиненими й додаткові (акцесорні) зобов'язання за договорами іпотеки і поруки.
Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, враховуючи правову позицію Верховного Суду України у справі за № 6-213цс15, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України) слід дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором права поручителя, іпотекодавця, заставодержателя на припинення зобов'язання таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі п. 1 частини другої статті 16 ЦК України.
У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення.
Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу задоволення позовних вимог, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку про задоволення позову в частині визнання договору застави припиненим.
Що стосується позовних вимог щодо припинення обтяження та виключення з Єдиного реєстру заборон об'єктів нерухомого майна записи про заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1, слід зазначити, що відповідно до "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 із змінами, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлень, перелік яких міститься у п. 5.1. глави 15 розділу ІІ Порядку. Тобто, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки). У зв'язку з чим, припинення договору застави, має наслідком зняття відповідних заборон, у зв'язку з чим, задоволення вказаних вимог не відноситься до компетенції суду.
Відповідно до ст., ст. 84, 88 ЦПК, судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права підчас вирішення цивільної справи. У зв'язку з чим, на підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243, 60 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3500,00 грн., що підтверджено матеріалами справи, а саме, додатком до угоди від 24.11.2015 (а.с. 48), прибутковими касовими ордерами № 26/02-K, 26/03-K, 06/05-K ( а.с. 48-51).
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 15 - 16, 202, 391, 509, 525 - 526, 546, 593, 598 - 599, 625, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, положеннями Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Закону України «Про заставу», Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 № 830, ст. 1-2 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" ст. ст. 3 - 14, 27 - 30, 57, 60 - 61, 88, 209, 213 - 215, 223, 294 ЦПК України,
Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль», третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Краковецька Алла Миколаївна, ОСОБА_3 - задовольнити частково.
Визнати договір застави майна а саме, квартири АДРЕСА_1, зареєстрований в реєстрі за № 1632, посвідчений 12 травня 2003 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М., укладеного між П'ятою Київською філією Акціонерного поштово - пенсійного банку "АВАЛЬ" та ОСОБА_1, ОСОБА_3 на виконання зобов'язання за кредитним договором №010/00-211/501 від 24 квітня 2003 року укладеного між АППБ "АВАЛЬ" та ОСОБА_1 - припиненим.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1102 (одної тисячі сто двох) гривень 42 копійок.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 3500 ( три тисячі п'ятсот) гривень 00 копійок.
Решту позовних вимог - залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України - шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м.Києва через Святошинський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України - після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя Семаніва Ю. В.