АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Височанська Н.К., Лисака І.Н.

секретар: Шерівська Ю.А.

з участю сторін: позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2.

представника відповідача ОСОБА_3.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_4,в інтересах якого виступає ОСОБА_3, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 березня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 13.05.2014 року приватним нотаріусом ОСОБА_5. посвідчено договір позики укладений між нею та ОСОБА_4 Відповідно до вказаного договору вона передала у власність ОСОБА_4 грошові кошти, готівкою, в сумі 166000 грн., що на момент передачі еквівалентно 14 310 доларів США, а ОСОБА_4 отримав їх, та зобов'язувався повернути позику в повному обсязі в строк не пізніше 30 грудня 2014 року.

При цьому, повернення позиченої суми грошей повинно бути проведено з врахуванням інфляції, зокрема сума грошей, що повертається в національній валюті України має відповідати 14 310 доларів США, відповідно до курсу, встановленого Національним банком України в день повернення коштів. Також п.6 договору позики передбачено, що в разі несвоєчасного повернення суми позики, ОСОБА_4 зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

_________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 22ц/794/716/2016р. Головуючий у І інстанції: Волошин С.О.

Категорія: 19/27 Суддя-доповідач: ОСОБА_6

Відповідно до відміток на оригінальному примірнику договору позики, станом на 01.12.2015 pоку, ОСОБА_4 повернуто грошові кошти частками на загальну суму 5900 доларів США.

На даний час, відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань за умовами договору позики на суму 8410 дол. США, що станом на 05.02.2015 року складає 217756,76 грн., 3% річних та витрат від інфляції.

Просила суд стягнути з ОСОБА_4 гроші за договором позики в сумі 217756,76 гривень, 3% річних від суми основного боргу в розмірі 7194,90 гривень та витрати від інфляції в розмірі 97125,28 гривень.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 березня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість за договором позики в сумі 217756,76 гривень, 3% річних від суми основного боргу в розмірі 7194,90 гривень. В іншій частині відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_4, в інтересах якого виступає ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, стягнути з нього заборгованість за договором позики в сумі 31643,36 грн., 3% річних в сумі 3984,97 грн., індекс інфляції в сумі 55688,86 гривень.

В своїй апеляційній скарзі посилаються на те, що відповідно до норм ЦПК України, сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом НБУ, тому незалежно від валюти боргу (грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є гривня.

Також зазначав, що враховуючи часткове погашення боргу, з нього підлягає стягненню 3% річних в сумі 3984,97 гривень,а також індекс інфляції за весь період прострочення,який становить 55 688,86 гривень, оскільки стягнення суми боргу повинно бути в національні валюті гривні.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, враховуючи наступне.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі

повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів за договором позики у національній валюті, яка еквівалентна долару США на день звернення з позовом, суд першої інстанції правомірно виходив з їх доведеності та обґрунтованості з огляду на таке.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 13.05.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5, згідно умов якого ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_4 грошові кошти, готівкою, в сумі 166 000 гривень, що на день передачі грошей еквівалентно 14 310 доларів США, за курсом встановленим Національним банком України на момент передачі коштів, 1 долар США = 11,60 гривень, а ОСОБА_4 отримав та зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

Пунктом 3 Договору визначено, що ОСОБА_4 зобов'язаний повернути ОСОБА_1 позику в повному обсязі в строк не пізніше 30 грудня 2014 року, однак до цього часу належним чином зобовязання не виконав.

Згідно п. 5 Договору позика вважається повернутою у випадку наявності на оригінальному примірнику договору відмітки про одержання грошей або наявності розписки про повний розрахунок, або після зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок ОСОБА_1. При цьому, повернення позиченої суми грошей має бути проведено з врахуванням інфляції, зокрема сума грошей, що повертається в національній валюті України має відповідати 14310,00 (чотирнадцять тисяч триста десять) доларів США, відповідно до курсу, встановленого Національним банком України в день повернення коштів.

Пунктом 6 договору позики передбачено, що в разі своєчасного неповернення суми позики, ОСОБА_4 зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, тобто несплачену у строк суму основного боргу.

Як вбачається з відміток на оригінальному примірнику договору позики, станом на 01.12.2015 p., з простроченням терміну виконання зобов'язання, ОСОБА_4 повернуто ОСОБА_1 грошові кошти різними частками на

загальну суму 5900,00 (п'ять тисяч дев'ятсот) доларів США (а.с. 7 зворотна сторона).

Відповідно до статті 526 ЦК України, - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст.ст. 1046, 1047 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України - позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач ОСОБА_4 не заперечував, що умови договору позики в повному обсязі не виконав.

Обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_4 зводяться до незаконного стягнення боргу визначеному за курсом долара США на день подачі позову до суду.

Вказані доводи спростовуються наступним

Так, ст. 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

За змістом ч. 1 ст. 192 ЦК України, ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему

валютного регулювання і валютного контролю», ст. 35 Закону України від 20 травня 1999 року №679-XІV «Про Національний банк України», ст. 3 Закону України від 5 квітня 2001 року №2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» єдиним законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня, яка приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень за всіма видами платежів.

Стаття 524 ЦК України визначає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно зі ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом.

При цьому під іншим порядком у цій статті мається на увазі порядок і дата визначення курсу валюти.

Отже, положення чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті.

Крім того, згідно п.5 договору позики повернення позиченої суми грошей має бути проведене з врахуванням інфляції, зокрема сума грошей, що повертається в національній валюті України має відповідати 14 310 доларів США, відповідно до курсу, встановленого Національним банком України в день повернення коштів

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що грошове зобов'язання за договором позики визначено сторонами в грошовому еквіваленті в національній валюті, що має відповідати курсу долара США, та правомірно стягнув суму боргу з урахуванням курсу долара США на день подачі позовної заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити

суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції вірно зазначено що, вимоги позивача щодо стягнення суми боргу та 3% річних від простроченої суми зобов'язання є обґрунтованими і такими, що відповідають вимогам закону, тому згідно розрахунку, доданого до позовної заяви (а.с. 12-13), сума основного боргу відповідача перед кредитором складає 217 756,76 грн., 3% річних від суми основного боргу складає 7 177 грн., яку правомірно стягнув з відповідача.

Такий висновок є обґрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, та наявних в ній доказів, яким дана відповідна оцінка. Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки та не дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих доводів безпідставними, судова колегія вважає обґрунтованими, такими що відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4,в інтересах якого виступає ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 березня 2016 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: