АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Малинников О.Ф.
справа № 76132336/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Соколової В.В.

при секретарях: Куркіній І.В., Мовчан О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість в сумі 32800 грн. та судовий збір в розмірі 1218 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.04.2016року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ«Укргазбанк»заборгованість за договором № 5/07-VIP від 29.05.2007 року про порядок видачі та обслуговування карток, емітованих компанією American Express в сумі 32800 грн., судовий збір у сумі 1218 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.07.2016 рокузаяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12.04.2016року у справі за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вказує, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором виникла ще з 2007 року, то саме з цього часу у позивача почав обраховуватися строк позовної давності, проте позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з пропуском строку позовної давності.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач взяті на себе зобов'язання відповідно до кредитного договору не виконав, борг не повернув, а відтак дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 32800 грн.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст.628 ЦК Українипередбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 629 ЦК Українидоговір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку) грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Як вбачається з матеріалів справи 29.05.2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 на підставі заяви про відкриття карткового рахунку в національній валюті України було укладено договір № 5/07 - VІР про порядок видачі та обслуговування карток, емітованих компанією American Express.

Відповідно до п.п. 1.1. - 1.2.l вищевказаного договору банк відкриває клієнту картковий рахунок № НОМЕР_1 у доларах США, картковий рахунок НОМЕР_2 - у євро для обліку операцій з платіжною карткою емітованою American Express, картковий рахунок НОМЕР_1 у національній валюті України та виконує розрахунково-касове обслуговування клієнта ВАТ АБ «Укргазбанк» за дебетною схемою. Використання картки American Express, тарифи на обслуговування та проведення розрахунків по операціям здійсненим по картці регламентуються даним договором, правилами компанії American Express та тарифами банку.

Пунктом. 2.7. договору встановлено, що у відповідності із нормативно-правовими документами Національного банку України банк отримує комісійну винагороду за обслуговування карткового рахунку згідно тарифів на відкриття та обслуговування карток American Express в Національній валюті України.

Пункт 2.4 глави 2 розділу II Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 255, визначає комісійні доходи і витрати банку як операційні доходи йзатрати за наданими або отриманими послугами, сума яких обчислюється пропорційно сумі активуабо зобов'язання чи вважається фіксованою.

Пунктом 2 розділу 12 договору № 5/07 - VІР встановлено, що комісія за розрахунково-касове обслуговування карткового рахунку (РКО) складає 400 грн. та стягується в порядку щомісячного договірного списання.

Згідно з п. п. 5.4., 7.6. договору клієнт зобов'язується на протязі 12 календарних днів з дати формування індивідуальної виписки по рахунку вносити на картковий рахунок кошти для погашення заборгованості по операціям зазначеним у індивідуальній виписці як по основній так і ж додатковим карткам. Неотримання клієнтом індивідуальної виписки (відсутність клієнта на території України, хвороба) не звільняє клієнта від погашення заборгованості перед банком.

Відповідно до п.5.1 договору банк має право самостійно, без отримання від клієнта розрахункових документів, виконуючи доручення клієнта, списувати з картрахунку клієнта суму заборгованості перед компанією American Express та банком, включаючи комісійні та інші суми згідно з тарифом.

Банк виконав взяті на себе зобов'язання за договором, відкрив відповідачу картковий рахунок та виконував розрахунково-касове обслуговування картрахунку клієнта за дебетною схемою.

Звертаючись з даним позовом до суду позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконує та систематично порушує умови договору щодо сплати комісії за обслуговування картрахунку, що підтверджується випискою з особового рахунку ОСОБА_1 за період з січня 2009 року по серпень 2015 рік, та станом на 17.09.2015 року заборгованість відповідача становить 32800 грн.

Колегія суддів звертає увагу на те, що договір № 5/07 - VІР про порядок видачі та обслуговування карток, емітованих компанією American Expressукладений між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 не є кредитним, оскільки позивач відкрив лише відповідачу рахунок для розрахунків з компанією American Express та власних коштів відповідачу не надавав, а відтак висновок суду про те, що між сторонами був укладений кредитний договір, та те, що позивач надав відповідачу кредитні кошти є помилковим.

Відповідно, судом першої інстанції було невірно застосовано до спірних правовідносин норми ст.1054 ЦК України.

З наданої представником позивача розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором обслуговування карткового рахунку №5/07 - VІР від 29.05.2007 року вбачається, що позивачем нараховувалося щомісячно 400 грн. комісії за розрахунково-касове обслуговування.

Проте, як вбачається з виписки по особовому рахунку відповідача остання операція по рахунку проводилася 21.01.2010 року.

Як пояснив в суді апеляційної інстанції представник відповідача, у зв'язку із закінченням строку дії картки American Express в 2010 році відповідач її повернув банку та, відповідно, будь-які операції вже не здійснював.

Разом з тим, як вбачається з наданої виписки на рахунку відповідача обліковувалося кошти відповідача в розмірі 0,01 долар США і позивачем проводилося нарахування за обслуговування вказаного рахунку.

Відповідно до п. 1.37 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», розрахунково-касове обслуговування - послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов'язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору № 5/07 - VІР позивач видав ОСОБА_1 карту American Express, якою останній користувався до спливу строку її дії (здійснював перекази з рахунку, вносив готівкові кошти на рахунок, а також здійснював інші операції передбачені договором № 5/07 - VІР).

Як вбачається з пояснень представника відповідача даними в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 в січні 2010 року у зв'язку із закінчення строку дії картки повернув її позивачу на виконання пункту 5.4 розділу 5 договору №5/07- VІР, відповідно до якого клієнт зобов'язаний у разі закінчення строку дії картки, негайно повернути її в банк для подальшого пересилання у компанію American Express.

Натомість, як вбачається з наданих представником позивача виписок по рахунках ОСОБА_1 після повернення вищевказаної карти, жодних операцій по картрахунку, відкритому відповідно до договору №5/07- VІР відповідач не здійснював.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 в січні 2010 року повернув до АБ «Укргазбанк» карту American Express у зв'язку з закінченням строку її дії, та з лютого 2010 року не здійснював жодних операцій по картрахунку, відкритому відповідно до договору № 5/07 - VІР колегія суддів вважає, що, починаючи з лютого 2010 року у позивача не було жодних підстав для нарахування відповідачу комісії за розрахунково-касове обслуговування картрахунку, оскільки банк, з моменту закінчення строку дії картки American Express та її повернення відповідачем та по теперішній час, не надав останньому жодної послуги, пов'язаної із переказом коштів з рахунка (на рахунок) ОСОБА_1, видачею останньому у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договором №5/07- VІР, що є обов'язковою умовою для нарахування комісії за розрахунково-касове обслуговування картрахунку ОСОБА_1 за період з лютого 2010 року по вересень 2015 року.

А відтак правових підстав для стягнення заборгованості з відповідача за період з лютого 2010 року по вересень 2015 року немає, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01.01.2009 року по січень 2010 року включно колегія суддів виходить з наступного.

Дійсно, як вбачається з матеріалів справи банком надавалися відповідачу послуги з розрахунково-касового обслуговування рахунку, проте позивачем не проводилося самостійне списання з картрахунку відповідача сум комісійної заборгованості перед банком згідно з тарифом, а відтак відповідач має заборгованість за РКО за період з 01.01.2009 року по січень 2010 року включно в розмірі 5200 грн.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання відповідачем зобов'язання за договором, позовна давність за вимогами позивача про стягнення заборгованості по комісії, сплата якої відповідно до умов договору визначена періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання сплати чергового платежу за РКО.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач в січні 2010 року у зв'язку із закінченням строку дії картки повернув її до банку та заборгованість по комісії за розрахункове обслуговування по рахунку за договором № 5/07 - VІР виникла ще з 01.01.2009 року, а тому саме з цього часу у позивача почав обраховуватися строк позовної давності. Проте позивач звернувся до суду з вказаним позовом лише в жовтні 2015 року.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи заява про застосування наслідків пропуску строку позовної давності зроблена відповідачем після ухвалення рішення суду, а саме при поданні заяви про перегляд заочного рішення, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції відповідач не був належним чином повідомлений про дату розгляду справи судом першої інстанції, і таким чином, був позбавлений можливості реалізувати свої права передбачені ч.3 ст.267 ЦК України.

Відтак, колегія суддів вважає можливим відмовити позивачу у стягненні з відповідача заборгованості за період з 01.01.2009 року по січень 2010 року включно у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ст.88 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1339 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позовупублічного акціонерного товариства АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства АБ «Укргазбанк» на користьОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1339 грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: