АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/62/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1628/16Головуючий у 1-й інстанції Миронець О.К. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого - судді: Дряниці Ю.В. Суддів: Пилипчук Л.І. ;Кривчун Т.О.. при секретарі: Лимар О.М. з участю: позивача ОСОБА_2 пр-ка відповідача Бухонкіна Є.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м.Полтави від 25 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффйазен Банк Аваль» про визнання незаконним і скасування наказу, зміну дати і підстав звільнення та стягнення вихідної допомоги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області Дряниці Ю.В., -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 25 квітня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

При цьому апелянт посилався на невірне застосування та порушення судом норм матеріального права вважаючи, що місцевий суд невірно врахував вимоги ст.ст. 2; 21 та п.3 ст.38 КЗпП України.

Апелянт також вважає, що судом було допущено порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з'ясування судом обставин справи.

В суді апеляційної інстанції сторони підтримали свої доводи.

Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши межі апеляційного оскарження, колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги, з підстав, визначених ст.308 ЦПК України.

Судом встановлено, що 02.07.2004р. позивач був прийнятий на роботу в Полтавський обласний філіал АППБ «Аваль» на посаду головного економіста сектору розрахунків та підтримки розрахунково-касового обслуговування клієнтів.

19.10.2012р. його було переведено на посаду заступника начальника управління - начальника відділу супроводження операцій управління операційної підтримки.

01.10.2015р. головою правління ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» винесено наказ про попередження про наступне звільнення за скороченням штату та чисельності працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України - через 2 місяці з дня ознайомлення з даним наказом.

10.11.2015р. виконавчим директором Полтавської обласної дирекції «Раффайзен Банк Аваль» внесено подання голові профспілкового комітету банку про надання згоди на звільнення ОСОБА_2 за скороченням штату відповідно до ст.40 КЗпП України, так як він відмовився від запропонованих йому посад.

З пропозиціями вакансій, які були станом на 07.10.2015р., 21.10.2015р., 03.11.2015р., 17.11.2015р. позивач був ознайомлений.

24.11.2015р. ОСОБА_2 звернувся до директора департаменту персоналу банку з заявою про надання вичерпного переліку вакантних посад, які є в банку, які, на його думку, були вакантними.

27.11.2015р. позивачем було подано заяву про переведення його на посаду начальника управління моніторингу, контролю та розвитку операційного сервісу Центрального офісу «Райффайзен Банк Аваль».

04.12.2015р. комісією було складено акт про відмову ОСОБА_2 поставити свій підпис під запропонованим переліком посад, які є вакантними станом на 02.02.2015р.

03.12.2015р. позивач звернувся до керівництва банку з заявою про звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України з 04.12.2015р., повторно звернувся з заявою 07.12.2015р. до керівництва банку з заявою про звільнення його з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України з 07.12.2015р., вважаючи, що роботодавцем порушується законодавсьвао про працю.

В подальшому, вирішуючи спір по суті місцевий суд дійшов до висновку що, звільнення позивача з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства про працю.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів вважає що, зазначені обставини місцевим судом були встановлені вірно і їм дано належну правову оцінку.

Так, апеляційною інстанцією встановлено, що з 4-го по 9-те грудня 2015 року ОСОБА_2 знаходився на своєму робочому місці, що підтверджено табелем обліку робочого часу, в зв'язку з чим 09.12.2015р. наказом №1196-17к його було звільнено з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням чисельності працівників та йому було виплачено вихідну допомогу.

Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи позивача, що була вакантною посада начальника управління моніторингу, контролю та розвитку операційного сервісу Центрального офісу АТ «Райффайзен Банк Аваль», оскільки наказами по банку від 01.12.2014р.; 05.01.2015р.; 01.04.2015р.; 01.07.2015р.; 01.10.2015р. виконання обов'язків начальника цього управління було покладено на іншого працівника.

Таким чином клегія суддів вважає вірними врахування місцевим судом вимог ч.2 та 3 ст.38 КЗпП України, відповідно до яких працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору та попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Отже слід вважати, що звільнення позивача за п.1 ст.40 КЗпП України в зв'язку із скороченням чисельності працівників було здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства про працю, так як він відмовився від запропонованих посад і був повідомлений про своє звільнення у встановлений законом спосіб. Після подачі заяви про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України 3 грудня 2015 року, а потім 7 грудня 2015 року ОСОБА_2 працював у звичному режимі, дотримуючись правил внутрішнього розпорядку, маючи намір продовжити роботу та не вимагаючи свого звільнення з роботи.

Доводи апелянта, щодо недотримання банком при його звільнення вимог ст.ст. 38 ч.2 та 3; п.1 ст.40 КЗпП України на увагу не заслуговують, оскільки вони спростовані доказами, які здобуті в процесі судових розглядів.

Враховуючи наведене, а також ту обставину, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення місцевого суду, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 303; 308; 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя: (підпис) Ю.В. Дряниця

Судді: (підпис) Т.О. Кривчун

(підпис) Л.І. Пилипчук

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області Ю.В. Дряниця