АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4957/16 Справа № 196/89/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бойко Ю. О. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.

при секретарі - Григор'євій В.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до суду, посилаючись на те, що 25 вересня 2014 року між ним та відповідачами був укладений договір позики в простій письмовій формі (розписка). Відповідно до умов договору позивач передав відповідачам гроші в сумі 10 500 доларів США з умовою повернення через один місяць, що підтверджується розпискою, написаною власноручно відповідачем. Оскільки гроші йому не повернули, він змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та просити суд солідарно стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на свою користь борг в сумі 10 500 доларів США, що еквівалентно 244 300 грн. та три проценти річних від суми простроченого боргу у сумі 9 772 грн., а всього 254 072 грн. Вирішити питання про судові витрати.

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року позовні вимоги задоволено частково (а.с.56-62).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 25 квітня 2014 року в сумі 10 500 доларів США. Вирішено питання про судові витрати. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в частині відмови задоволення позовних вимог до ОСОБА_4 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі та (а.с.71-72).

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції в повному обсязі не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про стягнення боргу та трьох процентів річних від простроченої суми, суд першої інстанції виходив із того, що у останньої солідарного обов»язку за зобов»язаннями ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 не виникло. Оскільки борг у сумі 10 500 доларів США не є сумою грошових коштів у розумінні ст. 1046 ЦК України, а є речами, визначеними родовими ознаками, підстав для застосування ст. 625 ЦК України не має.

Проте повністю погодитися з висновками суду не можливо з урахуванням наступного.

Судом встановлено, що 25 вересня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір позики в простій письмовій формі (розписка). Відповідно до умов договору позивач передав ОСОБА_2 за згодою його дружини ОСОБА_4 гроші в сумі 10 500 доларів США за умовою повернення через один місяць, що підтверджується розпискою, написаною власноручно відповідачем, з можливістю подальшої пролонгації (а.с.7). Проте, на час розгляду справи гроші йому не повернуто.

Слід зазначити, що розписка, саме як документ, не передбачена цивільним законодавством України, проте, вона є волевиявленням особи щодо вчинення певних дій та враховується як письмове підтвердження будь-якого правочину, вчиненого особою.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами виникли договірні відносини позики, які регулюються ст.1046 ЦК України, згідно якої, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За правилами ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обіг або інших вимог, що звичайно ставляться.

У зв'язку із цим, за правилами ч. 1 ст. 1050 ЦК, наступають наслідки порушення договору позичальником відповідно до вимог ст. 625 ЦК.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з невиконанням грошового зобов'язання, тому до них слід застосовувати цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України) та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 три проценти річних від простроченої суми за період з 26 жовтня 2014 року по 15 січня 2016 року, що становить 9 196,39 грн.

Одночасно з цим, не заслуговують на увагу позовні вимоги пред'явлені до ОСОБА_4, як до дружини боржника, у зв'язку із недоведеністю, необґрунтованістю цих вимог у відповідності до норм чинного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 одержав борг у сумі 10 500 доларів США від ОСОБА_2 за договором позики від 25 вересня 2014 року, тобто після розірвання шлюбу між відповідачами. З урахуванням того, що ОСОБА_4 не є стороною договору, у матеріалах справи відсутнє рішення суду про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_3, відсутні підстави вважати доведеними та обґрунтованими позовні вимоги про солідарне зобов'язання повернення боргу.

Враховуючи встановлені обставини у справі, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови стягнення трьох процентів річних від простроченої суми з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 9 196,39 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 три проценти річних від простроченої суми у розмірі 9 196,39 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 397,39 грн.

В іншій частині рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Л.О. Каратаєва

І.Ю. Ткаченко