09 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючий суддя: Качан В.Я.
Судді: Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року у справі за позовом КП «Київжитлоспецексплуатація» до ОСОБА_1 про відшкодування вартості безпідставно набутого майна, -
У листопаді 2014 року КП «Київжитлоспецексплуатація» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування вартості безпідставно набутого майна.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь КП «Київжитлоспецексплуатація» борг у розмірі 23 131,34 грн. та судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилається на те, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом неповно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильної їх оцінки, а також, неправильно визначені відповідно до встановлених судом обставин справи; порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та представника позивача КП «Київжитлоспецексплуатація» - ОСОБА_3, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Справа 761/35054/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2550/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Галась І.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
З матеріалів справи вбачається, що КП «Київжитлоспецексплуатація» є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1

01.06.1999 між КП «Київжитлоспецексплуатація» та ПАТ «Київенерго» укладено договір № 1630398 про постачання теплової енергії у гарячій воді по зазначеному будинку.

Із договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 02.12.2011 вбачається, що ОСОБА_1 придбав у ТОВ «Медстандарт» нежитлове приміщення, загальною площею 174,10 кв.м. у будинку АДРЕСА_1

05.12.2015 ТОВ «Медстандарт» повідомило листом позивача КП «Київжитлоспецексплуатація» про зміну власника нежитлового приміщення загальною площею 174,10 кв.м. у будинку АДРЕСА_1

10.05.2012 КП «Київжитлоспецексплуатація» листом № 05/10 запропонувало ОСОБА_1 укласти договір № 1887 про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначений договір між сторонами укладено не було у зв'язку із недосягненням згоди щодо умов договору.

ІзНаряду № 964 від 27.10.2011 вбачається, що 27.10.2011 нежитловий будинок АДРЕСА_1 було підключено до теплопостачання у зв'язку із початком опалювального періоду.

ІзНаряду № 103 від 02.04.2012 вбачається, що будинок АДРЕСА_1 було відключено від теплопостачання у зв'язку із закінченням опалювального періоду.

Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги є обґрунтованими на підставі ст. ст. 1212 та 1213 ЦК України, при цьому, суд першої інстанції керувався положеннями ЗУ «Про теплопостачання».

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається із вимог позовної заяви, предметом позовних вимог є відшкодування вартості безпідставно набутого майна.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем КП «Київжитлоспецексплуатація», як балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1, укладено договір із ПАТ «Київенерго» на постачання теплової енергії, при цьому, між позивачем та відповідачем письмовий договір про надання послуг із теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньо будинкової інженерної системи ЦО укладений не був.

Тобто, КП «Київжитлоспецексплуатація» не є постачальником теплової енергії, відтак між ним та ОСОБА_1 не можуть виникати правовідносини щодо постачання теплової енергії.

Таким чином, посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на ЗУ «Про теплопостачання» є безпідставним, оскільки позивач КП «Київжитлоспецексплуатація» не є теплопостачальною організацією в розумінні вказаного закону.

Разом з тим, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні посилається на положення ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, якими передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Положеннями зазначених ст. ст. 1212, 1213 ЦК України регулюються відносини щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, тобто позадоговірні відносини.

При цьому, між сторонами у даній справі виникли договірні відносини з приводу надання послуг із теплопостачання, оскільки позивачем такі послуги надавалися відповідачу, а відповідач вказаними послугами скористався в період з грудня 2011 року по квітень 2012 року, що і свідчить про те, що між сторонами фактично виникли договірні відносини.

Крім того, послуги із теплопостачання не є майном у розумінні ст. 177 ЦК України, тому позовні вимоги КП «Київжитлоспецексплуатація» про відшкодування вартості безпідставно набутого майна не розповсюджуються на правовідносини, які фактично виникли між сторонами, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, недійсним такий договір між сторонами не визнавався, з позовом про укладення в письмовій формі договору про надання відповідних послуг позивач до відповідача не звертався.

Враховуючи викладене та обставини справи, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки судом не було з'ясовано які саме правовідносини виникли між сторонами, внаслідок чого дійшов невірного висновку про безпідставно набуте майно відповідачем, в той час як фактично правовідносини між сторонами виникли про надання позивачем послуг із теплопостачання, якими відповідач фактично скористався, а тому в даному випадку положення ст. ст. 1212, 1213 ЦК України застосуванню не підлягають.

За таких обставин, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року у справі за позовом КП «Київжитлоспецексплуатація» до ОСОБА_1 про відшкодування вартості безпідставно набутого майна скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позовних вимог КП «Київжитлоспецексплуатація» до ОСОБА_1 про відшкодування вартості безпідставно набутого майна - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: