Справа № 466/8648/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2016 року Шевченківський районний суд м.Львова

у складі : головуючого-судді Білінської Г.Б.

при секретарі Химуку В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу

та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним ,

в с т а н о в и в

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, якому просив стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на його користь борг з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в розмірі 72421,31 грн. та сплачену суму судового збору.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 04.09.2012 р. ОСОБА_2 уклала з ним договір позики на суму 39 297,88 грн. , які зобовязувалась повернути до 01.05.2013 р. , про що надала власноручно написану розписку. Однак, по закінченню строку повернення боргу, ззначеного в розписці, кошти не повернула, тому він змушений звертатись в суд за захистом своїх прав. Суму боргу просить стягнути з урахуванням індексу інфляції - в розмірі 69643,54 грн. та 3% річних - суму 2777,77 грн.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та дали пояснення, аналогічні змісту позову.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги заперечила, звернулась із зустрічним позовом про визнання договору позики недійсним .

Свої вимоги мотивує тим, що 14.11.2011 р. відносно її сина ОСОБА_4 у 2011 р. було порушено кримінальну справу за ч.1 ст.191 КК України. ОСОБА_4 офіційно значився працівником у ПП. ОСОБА_5, а фактично працював у її знайомого ОСОБА_1 Потерпілою у даній кримінальній справі була приватний підприємець ОСОБА_5 , кошти якої привласнив її син. До моменту розгляду справи судом частина викраденої суми ними була ОСОБА_5 повернута, неповернутою залишалась сума 39 297,88 грн. ОСОБА_2, переживаючи за долю свого сина, який перебував під вартою, неодноразово підходила до ОСОБА_3, з яким познайомилась, як з начальником сина, із проханням просити ОСОБА_6 відмовитись від обвинувачення або у судовому засіданні просити не позбавляти його волі. ОСОБА_5 погодилась лише з тією умовою, що їй до постановлення вироку сума боргу буде повернута. Оскільки таких коштів вони не мали, ОСОБА_1 від імені ОСОБА_5 запропонував оформити розписку ніби то про її борг перед ним на вказану суму. Ця розписка мала бути гарантією повернення боргу її сина ОСОБА_5 Не маючи іншого виходу та переживаючи за долю сина ,вирішення якої в якійсь мірі було в руках ОСОБА_5, ОСОБА_2 04.09.2012 р. безпосередньо перед судовим засіданням та виступом представника потерпілої в дебатах у приміщенні суду написала таку розписку та віддала її ОСОБА_1 . Як і було погоджено, представник потерпілої ОСОБА_5 у судовому засіданні попросила підсудного ОСОБА_4 суворо не карати і не позбавляти волі , був винесений вирок та обрано покарання, не повязане із позбавленням волі. За вироком задоволено цивільний позов і стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_5З, 39297,88 грн. боргу. В порядку виконання вироку в цій частині відкрито виконавче провадження . ОСОБА_2 вважає, що договір позики у формі розписки ,виданої нею 04.09.2012 р. ,слід визнати недійсним ,оскільки такий укладався під впливом тяжких для неї обставин і на вкрай невигідних умовах. На даний час вона одну і ту ж суму повинна сплатити і по виконавчому провадженню і по цій розписці .

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали повністю, просять позов задовольнити.

Заслухавши доводи сторін, пояснення свідків , вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний задовольнити з наступних мотивів.

Із розписки , датованої 04.09.2013 р. / як ствердили сторони допущена описка, оскільки фактична дата видачі розписки 04.09.2012 р./ вбачається, що ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 39297,88 грн. і зобовязалась сплатити їх до 01.05.2013 р.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні ствердив , що у 2012 році він працював з ОСОБА_3 та ОСОБА_5,які перебували у близьких стосунках. Свідок вчинив злочин привласнив кошти ПП ОСОБА_5,за що був засуджений вироком Тернопільського міськрайонного суду. Щоб якось помякшити вирок, його мати ОСОБА_2 зверталась до ОСОБА_3, якого до цих подій не знала, а познайомилась як з колишнім начальником сина вже під час розгляду кримінальної справи . Офіційно свідок був оформлений на роботу у ОСОБА_5, а фактично працював у ОСОБА_3. Свідок не був присутнім при розмовах матері та ОСОБА_3, оскільки перебував у СІЗО. Однак ,як розповіла йому мати, ОСОБА_3 сказав, що представник ОСОБА_7 у судовому засіданні попросить не позбавляти ОСОБА_4 волі лише за умови ,коли буде повернута сума боргу 39297,88 грн.,або на цю суму буде видана розписка, що ОСОБА_2 в його інтересах і зробила.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що ОСОБА_2 є її сестрою . Проти її сина ОСОБА_4 була порушена кримінальна справа за те, що він привласнив кошти свого роботодателя . ОСОБА_2 їй розповідала про те, як вона зустрічалась з власником фірми,де фактично працював її син ОСОБА_3Б, , просила допомогти ,щоб сина випустили з СІЗО і дали умовне покарання . Їй поставили вимогу повернути гроші, оскільки в неї їх не було вона в приміщенні суду безпосередньо перед розглядом справи написала розписку, якою зобовязувалась кошти повернути. А пізніше зясувалось, що за вироком така ж сума стягнута вдруге.

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що у 2012 року на підставі угоди він захищав ОСОБА_4 у кримінальній справі за ч.1 ст.191 КК України. У вересні 2012 року з тою метою, щоб потерпіла ОСОБА_5 не мала претензій до підсудного ОСОБА_4 і про це заявила у судовому засіданні з метою подальшого помякшення вироку , за домовленістю з потерпілою, мати підсудного ОСОБА_2 дала розписку ,що винна ОСОБА_3 кошти в тому ж розмірі, який відповідав розміру заподіяної потерпілій шкоди. Він, як адвокат розумів наслідки дачі такої розписки, що вона в-подальшому може бути використана ОСОБА_3 ,а тому відговорював ОСОБА_2 від її написання .ОСОБА_3 мати ОСОБА_4 ОСОБА_2 настоювала на її видачі , тому ,що це був єдиний шанс виручити сина з місць позбавлення волі ,оскільки за це представник потерпілого у судових дебатах мала попросити суд не позбавляти волі ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_10 ,допитаний на прохання позивача, у судовому засіданні ствердив, що разом з ОСОБА_1 підїжджав до суду , де позивача чекала якась жінка, якій він передав якісь кошти . Памятає, що це було у 2013 році наприкінці дня біля 17 год.

Суд критично оцінює вказані покази, оскільки зустріч ОСОБА_3 та ОСОБА_2Й і написання розписки, як було зясовано раніше відбулось у приміщенні суду перед початком розгляду справи, засідання по якій було призначено на 10 год. 04.09.2012 р. Окрім цього, виходячи з пояснень свідка щодо місця розташування всіх учасників цієї дії і його зокрема, він не міг бачити ,що саме передавала жінка ОСОБА_3Б,

Із матеріалів оглянутої у судовому засіданні кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.1 ст.191 КК України вбачається, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.09.2012 р. ОСОБА_4 засуджений за ч.1 ст.191 КК України за те, що, перебуваючи на посаді торгового представника ПП. ОСОБА_5 та будучи матеріально-відповідальною особою , привласнив кошти, які були йому ввірені. Цивільним позивачем ОСОБА_5 у кримінальній справі заявлений цивільний позов на суму 39277,88 грн, яка не була повернута ОСОБА_4 до порушення кримінальної справи. У судовому засіданні 04.09.2012 р. ,як це вбачається із протоколу судового засідання , представник потерпілої ОСОБА_5 підтримала позовні вимоги на вказану суму та просила суд суворо не карати та не позбавляти волі підсудного ОСОБА_4 Перед останнім словом підсудного була оголошена перерва до 06.09.2012 р.. 06.09.2012 р. оголошений вирок, яким підсудному обране покарання, не повязане із позбавлення волі та задоволено позовні вимоги стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_5 39277,88 грн.

25.09.2012 р. виконавчі листи в частині стягнення шкоди скеровані у ДВС для виконання.

Відтак, зазначений у протоколі судового засідання хід судового засідання 04.09.2012 р. , результати судового розгляду, яких бажали і підсудний і потерпіла , підтверджують показання свідків зі сторони відповідачки та пояснення самої відповідачки щодо обставин та причин написання розписки .

Як ствердили у судовому засіданні сторони, виконавче провадження по стягненню задоволеної суми цивільного позову не закінчено, сума боргу ОСОБА_4 ОСОБА_5 на даний час не відшкодована. Вказане , на переконання суду, і стало причиною звернення ОСОБА_1 із позовом про стягнення тої ж суми боргу по написаній ОСОБА_2 розписці.

Ст..233 ЦК України передбачає ,що правочин, який вчинено особою на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Під вчиненням правочину на вкрай невигідних умовах слід розуміти те, що без настання певної обставини правочин на таких умовах не був би вчинений особою. Кошти ,які зазначались у складеній ОСОБА_2 розписці ,як встановлено судом, не були боргом відповідачки перед позивачем, а фактично підрозумівали суму боргу, яку син відповідачки ОСОБА_4 повинен був сплатити ОСОБА_5 , і дублювали цивільний позов, заявлений останньою у кримінальній справі. Оскільки фактично за даною розпискою кошти не отримувались, двостороння реституція, передбачена ст..233 ЦК України, у даному випадку не застосовується.

При таких обставинах , суд вважає позовні вимоги про визнання договору недійсним доведеними та такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10,62,213-215 ЦПК України, ст.233 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.

Зустрічний позов задовольнити.

Визнати недійсним договір позики, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 04.09.2012 р.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд протягом десяти днів.

Суддя ОСОБА_11