УхвалА

іменем україни

2 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Журавель В.І., ХоптиС.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Хустської районної поліклініки про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 16 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 11 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 23 лютого 2015 року вона під тиском головного лікаря Хустської районної поліклініки написала заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. На наступний день, оцінивши свій майновий стан вона вийшла на роботу, але її не було допущено до виконання своїх обов'язків та усно повідомлено про те, що вже є наказ про її звільнення. 27 лютого 2015 року вона написала заяву про відкликання заяви про звільнення, проте 31 березня 2015 року на її адресу надійшов наказ про звільнення, згідно з яким вона була звільнена 23 лютого 2015 року, тобто до закінчення двотижневого строку попередження роботодавця про звільнення.

Вважала, що наказ від 23 лютого 2015 року № 21-К про її звільнення є незаконним, оскільки згідно п. 2 ст. 38 КЗпП України протягом строку попередження про звільнення вона не залишила місця роботи та не вимагала розірвати трудові відносини, а тому роботодавець не вправі був звільняти її за раніше поданою заявою.

З огляду на викладене позивачка просила суд визнати наказ від 23 лютого 2015 року № 21-К про її звільнення незаконним, поновити її на роботі та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 24 лютого 2015 року.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 16 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 11 вересня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що звільнення позивачки з підстав, передбачених ст. 38 КЗпП України, відбулось з дотриманням роботодавцем вимог трудового законодавства, оскільки датою звільнення позивачка у своїй заяві вказала 23 лютого 2015 року.

Доводи касаційної скарги про те, що заява про звільнення з визначеної дати не містить жодних посилань на підставу звільнення, передбачених ст. 38 КЗпП України, безпідставні, оскільки за змістом вказаної норми права законодавець закріпив за працівником право на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з обов'язком двотижневого попередження, а не з правом працівника двотижневого відпрацювання.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Отже, судові рішення є законними і обґрунтованими й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 16 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 11 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта