РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2016 року Провадження №2/425/148/16

Справа №425/109/16-ц

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Овчаренко О.Л.

при секретарі- Гайворонській І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Рубіжне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом є власником квартири №38 у житловому будинку №12-а по вулиці 30 років Перемоги у м.Рубіжне Луганської області. Вищезазначена квартира належала її дядькові ОСОБА_3 За життя ОСОБА_3, користуючись правами власника, зареєстрував у належній йому квартирі свого сина ОСОБА_2, який зареєстрований в квартирі до цього часу. Відповідач не є власником квартири і не являється членом її родини. Його реєстрація в квартирі позбавляє її можливості повноправно здійснювати свої права власника, вільно володіти, користуватись і розпоряджатись належною їй квартирою. В добровільному порядку відповідач не бажає знятися з реєстраційного обліку, комунальні послуги не сплачує. Уточнивши позовні вимоги, позивач просить суд визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою №38 в будинку №12-а по вулиці 30 років Перемоги в м.Рубіжне, стягнути з відповідача на її користь сплачений нею судовий збір в сумі 551,20 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позові, та додатково пояснила, що відповідач в квартирі не проживає. Ключі від дверей квартири знаходяться у відповідача, тому вона не має можливості потрапити в належну їй квартиру. Добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає. Будь-якої домовленості щодо порядку користування, найму житлового приміщення між нею та відповідачем не існує. Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з,явився, надав суду заперечення проти позову, в яких зазначив, що позовні вимоги не визнає, просить в їх задоволенні відмовити посилаючись на те, що він за згодою його батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживав разом з ними та був належним чином зареєстрований у спірній квартирі, розташованій за адресою: Луганська область, м. Рубіжне, вул. 30 років Перемоги, 12-а/38, де значиться зареєстрованим і по цей час. Шлюб між його батьками було розірвано. 27.10.2011 року його мати звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом про визнання за нею права власності на ? частку вищевказаної квартири. 12 грудня 2011 року судом було затверджено мирову угоду, відповідно до якої його батько зобовязався до 07.12.2012 року сплатити його матері ОСОБА_5 вартість ? частки квартири, грошовий еквівалент рівний 3000 доларів США. В подальшому батьки за спільною домовленістю між собою кілька разів переносили дату повернення батьком зазначеної суми грошей. Батько відповідача запевнив його, що ця квартира у разі його смерті буде належати його онуку, тобто його, відповідача сину. 06 червня 2015 року його батько помер, він здійснив його похованням, витративши власні кошти в сумі 13781 грн. На момент смерті його батько ОСОБА_3 так і не виконав своє зобовязання по сплаті ОСОБА_5 вартості 1/4 частки квартири. Після смерті батька, маючи намір на подальше проживання за зазначеною адресою, він вирішив зробити капітальний ремонт в квартирі та встановив в ній енергозберігаючі вінка вартістю 9054 грн. та вхідні двері вартістю 4700грн. Йому ніхто не робив перешкод у встановленні в квартирі нових вікон та дверей. В грудні 2015 року від ОСОБА_1 йому стало відомо, що державним нотаріусом Рубіжанської державної нотаріальної контори 17.12.2015 року їй було видано свідоцтво про право на спадщину, а саме на вказану квартиру на підставі заповіту його батька. Позивач про наявність такого заповіту відповідача своєчасно не повідомила, витрат на поховання спадкодавця не понесла, не здійснювала перешкод, коли він встановлював в квартирі нові вікна та двері, витрачаючи на це свої кошти. Вважає, що зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою можливе лише за умови відшкодування йому позивачкою понесених витрат на поховання батька та виготовлення і встановлення в квартирі належних йому на праві приватної власності вікон та дверей.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6 позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини, викладені в письмових запереченнях проти позову, та додатково суду пояснив, що відповідач не був повідомлений позивачем про існування заповіту, яким батько відповідача заповів позивачці належну йому на праві власності квартиру. Знаючи про існування заповіту, відповідач не робив би в квартирі ремонт, а саме не встановлював би нові вікна і двері. Вважає, що відповідач на даний час має право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: м.Рубіжне, вул.30 років Перемоги, 12а/38, яке належить на праві власності позивачу, оскільки в цій квартирі залишилось майно, яке належить відповідачу, а саме вікна та двері, які останній встановив в зазначеній квартирі за свої кошти після смерті його батька. Відповідачка не бажає відшкодувати відповідачу ці витрати, а також витрати на поховання його батька як спадкодавця, у зв,язку з чим відповідач звернувся до суду з позовом про відшкодування зазначених витрат. Будь-яких договорів з приводу користування зазначеним житловим приміщенням між сторонами по справі не укладалось.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.12.2015 року є власником квартири, розташованої за адресою: Луганська область, місто Рубіжне, вулиця 30 років Перемоги, 12а/38, що підтверджується копією наданого свідоцтва та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с.8,9)

У зазначеній квартирі з 14.03.2006 року зареєстрований відповідач ОСОБА_2 (а.с.10, 22).

Колишній власник квартири ОСОБА_3, членом сім,ї якого був відповідач ОСОБА_2, помер 06.06.2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.11).

Єдиним власником вказаної квартири після смерті ОСОБА_3 є позивач ОСОБА_1

Як було встановлено судом і не заперечувалось сторонами, відповідач у квартирі за адресою: місто Рубіжне, вулиця 30 років Перемоги, 12а/38, не проживає, комунальні послуги не сплачує. Будь-які договори між сторонами по справі про порядок користування, найм житлового приміщення тощо, не укладались. Знятися з реєстраційного обліку в квартирі, яка належить позивачці, не бажає, оскільки вважає, що на даний час має право користування жилим приміщенням, так як в ньому залишилось майно, яке йому належить, а саме вікна та двері, які він встановив за свої кошти після смерті його батька, а відповідачка не має наміру в добровільному порядку відшкодувати йому вартість цього майна, а також витрати на поховання спадкодавця.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Згідно із ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, і він реалізує їх на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

Глава 28 ЦК України визначає житло об,єктом права приватної власності.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання членів сім,ї колишнього власника такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов,язків попереднього власника до нового в частині збереження права користування житлом членів сім,ї колишнього власника. Виникнення права членів сім,ї власника квартири на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на неї, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сімї колишнього власника на користування цією квартирою.

При цьому втрата права користування жилим приміщенням є наслідком припинення права власності на жиле приміщення у колишнього власника житла.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 не набуто самостійного права на спірне житло з підстав, встановлених законом.

Будь-яких інших договірних правовідносин між відповідачем і попереднім власником житлового приміщення, які б давали підстави для обмеження прав позивача як нового власника спірного будинку не існувало та не встановлено судом. Відсутні докази, що відповідач після набуття права власності житловим приміщенням позивачем набув право користування житловим приміщенням за згодою нового власника, відсутні будь-які договірні відносини щодо користування житлом.

Посилання відповідача та його представника як на підставу для відмови в позові на те, що на даний час відповідач має право користування спірним жилим приміщенням, а зняття відповідача з реєстраційного обліку в належній позивачці на праві власності квартирі можливе лише за умови відшкодування йому позивачкою понесених витрат на поховання спадкодавця та витрат на виготовлення і встановлення в квартирі вікон та дверей, суд відхиляє, оскільки вирішення виниклого між сторонами спору про відшкодування зазначених відповідачем витрат, за вирішенням якого відповідач вже звернувся до суду, не впливає на вирішення спору, який виник між сторонами у даній справі.

Після встановлення зазначених обставин суд приходить до висновку, що усунення перешкод в користуванні власністю повинне бути вчинене в обраний позивачем спосіб, а саме, шляхом визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

В звязку з задоволенням позову, відповідно ст. 88 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити .

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий збір у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна ) гривня 20 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Рубіжанський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Л.Овчаренко