Справа №488/1045/16-ц 11.10.2016 11.10.2016
Провадження №22-ц/784/2289/16
Справа № 488/1045/16-ц
Провадження № 22-ц/784/2289/16 Головуючий першої інстанції: Селіщева Л.І.
Категорія: 27 Суддя-доповідач апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М..,

суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Горенко Ю.В.

за участю: представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку

«ПРИВАТБАНК»

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27 квітня 2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 р. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що відповідно до укладеного 17 лютого 2007 р. договору № NKXRRX09630408 відповідач отримав кредит у розмірі 2044 грн. 75 коп. зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 15,17% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 17 лютого 2008 р.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що відповідач виконує свої зобов'язання за Договором щодо повернення кредитних коштів неналежним чином, внаслідок чого заборгованість за процентами за договором за період 12 лютого 2011 р. по 12 лютого 2016 р. складає 15 650 грн., позивач просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість, а також судові витрати.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27 квітня 2016 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення та просить його скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши правильність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 17 лютого 2007 р. між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 (позичальник) укладено договір № NKXRRX09630408 (далі - Договір), за умовами якого Банк передав позичальнику кредитні кошти у розмірі 2 044 грн. 80 коп. на придбання товару зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, одноразової винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 340 грн. та щомісячної винагороди за надання фінансового інструмента у розмірі 50 грн. 10 коп. на строк 12 місяців: з 17 лютого 2007 р. по 17 лютого 2008 р. включно. Позичальник зобов'язувався здійснювати погашення заборгованості шляхом щомісячної оплати з 10 по 15 число кожного місяця по 231 грн. 94.

На підтвердження таких умов договору відповідачем підписано заяву позичальника, в якій крім того зазначено, що при порушенні позичальником зобов'язань з погашення кредиту позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом в розмірі 15,17% в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.

Сторони також домовились, що заява позичальника та Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (Далі - Умови), Тарифи складають кредитно-заставний договір.

Відповідач свої зобов'язання за Договором щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконував, у зв'язку з чим позивачем нарахована заборгованість за Договором, яка станом на 12 лютого 2016 р. становить: 1 715 грн. 16 коп. заборгованості за кредитом, 15 650 грн. 83 коп. заборгованості за процентами, 292 грн. 22 коп. заборгованості з комісії та 15 394 грн. 99 коп. пені.

За кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що позивачем пропущено визначений законом строк (три роки) для звернення до суду з даним позовом.

Однак повністю з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Окрім цього, ч. 1 ст. 259 зазначеного Кодексу передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Представником відповідача до ухвалення по справі рішення подано заяву про застосування позовної давності (а.с. 25).

В апеляційній скарзі представник позивача посилається на те, що суд невірно виходив із визначеного законом загального строку позовної давності у три роки, оскільки відповідно до п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які є невід'ємною частиною кредитного договору, сторони домовились про збільшення позовної давності стосовно виконання умов договору до 5 років.

Однак, позивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт ) в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності, у справі відсутні докази того, що саме ці Умови були складовою частиною укладеного між сторонами договору, а відповідач їх підписував, а тому не можна вважати доведеним досягнення сторонами згоди щодо збільшення позовної давності

Саме така правова позиція висловлена Верховним судом України у постановах від 11 лютого 2015 р. у справі № 6-240цс14; від 10 червня 2015 р. у справі № 6-698цс15.

За такого доводи апеляційної скарги про те, що позовна давність сторонами була збільшена до п'яти років не ґрунтується на положеннях закону та встановлених обставинах справи.

Тобто суд правильно виходив з визначеного законом трирічного строку позовної давності, але невірно вважав, що його пропущено до усіх заявлених вимог.

Так, згідно заявлених позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 12 лютого 2011 р. по 12 лютого 2016 р.

Розмір нарахованої ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості як в цілому по кредиту, так і по процентам ОСОБА_3 не оспорюється.

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 02 грудня 2015 р. по справі № 6-249цс15, від 29 червня 2016 р. по справі № 6-1188цс16.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 5), останній платіж відповідачем було здійснено 13 лютого 2008 р., а тому саме після цього дня - з 14 лютого 2008 р. у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення процентів за користування кредитними коштами. Між тим, з даним позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося 09 березня 2016 р., а тому стосовно вимог про стягнення процентів, які нараховані до 12 лютого 2013 р. позивачем пропущено строк позовної давності.

Таким чином, враховуючи усе вище викладене ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» має право на стягнення процентів за користування кредитом за період з 12 лютого 2013 р. по 12 лютого 2016 р., а тому висновок суду про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі через пропуск позовної давності є помилковим.

Звернувшись з позовом, позивач виходив з того, що у зв'язку із порушенням відповідачем передбачених кредитним договором зобов'язань із повернення кредиту при розрахунку заборгованості за процентами за користування кредитом слід виходити зі ставки 15,17% в місяць (що становить 0,50% на день), яка визначена договором саме у разі порушення позичальником умов повернення кредиту.

За такого з ОСОБА_3 на користь банка підлягає стягненню проценти за користування кредитом в розмірі 9 390 грн. 50 коп. ((1715 грн. 16 коп. (заборгованість за кредитом)х0,50% (відсоткова ставка в день)х1095 днів) : 100%).

З урахуванням викладеного та в силу положень п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

У зв'язку із частковим задоволенням позову, виходячи з положень ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягає присудженню сплачений останнім судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Так, при зверненні до суду з позовом позивачем було сплачено 1 378 грн. судового збору, а з урахуванням того, що позов задоволено частково поверненню підлягає 826 грн. 80 коп. (9 390 грн. 50 коп. х 1 378 грн. : 15 650 грн.).

При подачі апеляційної скарги позивачем було сплачено 1 515 грн. судового збору, а враховуючи частину задоволених позовних вимог стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 909 грн. 48 коп. (9 390 грн. 50 коп. х 1 515 грн. : 15 650 грн.).

Всього з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1 736 грн. 28 коп. сплаченого позивачем судового збору.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27 квітня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» 9 390 (дев'ять тисяч триста дев'яносто) грн. 50 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 12 лютого 2013 року по 12 лютого 2016 року за кредитним договором № NKXRRX09630408, укладеним 17 лютого 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_3, а також 1 736 (тисячу сімсот тридцять шість) грн. 28 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: