Ухвала

іменем україни

09 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Призма», Моторного (транспортного) страхового бюро України, відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», треті особи: ОСОБА_5, Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Червонограда, Сокальського та Радехівського районів при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, про відшкодування шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Львівської області від 4 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути на свою користь солідарно з ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Призма»(далі - ТОВ «Призма») 200 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, з Моторного (транспортного) страхового бюро України, відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ВАТ HACK «Оранта») по 5 тис. грн, що становить 5 % ліміту відповідальності страховика за страховим випадком.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що 29 липня 2013 року на автодорозі сполученням Рогатин -Мукачево у напрямку м. Хуст Закарпатської області, на перехресті головної об'їзної та другорядної доріг по вул. І. Франка в м. Хуст, із вини ОСОБА_4 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ-2107», державний номерний знак НОМЕР_2 під його (ОСОБА_4) управлінням, у салоні якого, окрім останнього, знаходились вона (позивачка), батьки відповідача ОСОБА_6, ОСОБА_7, а також її неповнолітня донька ОСОБА_8, та вантажного автомобіля марки «Камаз», державний номерний знак НОМЕР_1, який належить на праві власності ТОВ «Призма» з причепом марки ПСБ-8350, державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням працівника товариства ОСОБА_5

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди їй (позивачці) було завдано тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя, у вигляді тупої травми живота з розривом печінки, відкритого уламкового перелому лівої плечової кістки із зміщенням, закритого перелому II ребра справа, забійної рани лобно-скроневої ділянки голови справа, рваної рани правої кисті, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, множинних дрібних забоїв м'яких тканин кінцівок та тулуба, травматичного шоку III ступеню. Її донька ОСОБА_8 отримала легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я у вигляді закритої черепно-мозкової травми зіструсом головного мозку, рваних ран підборіддя, язика, множинних поверхневих ран, саден стегон, передпліччя, живота. Батько ОСОБА_6, від отриманих тяжких тілесних ушкоджень загинув на місці дорожньо-транспортної пригоди, а мати ОСОБА_7 - у реанімаційному відділенні Хустської районної лікарні.

Вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 05 грудня 2013 року ОСОБА_4 визнано винним у порушені правил дорожнього руху, що стало причиною дорожньо-транспртної пригоди та призвело до вказаних наслідків, і засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України зі звільненням від покарання на підставі ст. 75 КК України.

У зв'язку з викладеним вище, просила відшкодувати їй моральну шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, скоєної з вини ОСОБА_4, яка полягає у фізичному болі та стражданнях, яких зазнала через власне травмування та травмування доньки. Вважає, що солідарно з ОСОБА_4 повинно відповідати ТОВ «Призма», як власник автомобіля марки «Камаз» державний номерний знак НОМЕР_1, оскільки мала місце взаємодія кількох джерел підвищеної небезпеки.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від10 вересня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ТОВ «Призма» на користь ОСОБА_3 20 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ВАТ «HACK «Оранта» на користь ОСОБА_3 5 тис. грн, що становить 5 % ліміту відповідальності страховика за страховим випадком, який відбувся 29 липня 2013 року на автодорозі сполученням Рогатин-Мукачево в напрямку м. Хуст Закарпатської області за участю автомобіля марки «ВАЗ-2107», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, та автомобіля марки «Камаз», державний номерний знак НОМЕР_1, який належить на праві власності ТОВ «Призма» з причепом марки ГКБ - 8350, державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_5 У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ТОВ «Призма», ВАТ HACK «Оранта» на користь ОСОБА_3 673 грн 96 коп. на відшкодування витрат на правову допомогу. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ТОВ «Призма», ВАТ «HACK «Оранта» на користь держави 243 грн 60 коп. судового збору.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 04 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 50 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ТОВ «Призма» на користь ОСОБА_3 25 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_4, ТОВ «Призма» на користь ОСОБА_3 по 2 тис. грн витрат на правову допомогу. Стягнуто з ОСОБА_4, ТОВ «Призма» в дохід держави по 121 грн 80 коп. судового збору за подання позовної заяви. Узадоволенні інших позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині, і якій мої позовні вимоги задоволено частково або відмовлено у їх задоволенні і ухвалити нове рішення, яким позовзадовольнити повністю.

Отже судове рішення в силу ст. 335 ЦПК України в касаційному порядку переглядаються лише в оскарженій частині.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом установлено, що 29 липня 2013 року на автодорозі сполученням Рогатин -Мукачево у напрямку м. Хуст Закарпатської області, на перехресті головної об'їзної та другорядної доріг по вул. І. Франка в м. Хуст, з вини ОСОБА_4 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ-2107», державний номерний знак НОМЕР_2 під управлінням ОСОБА_4, та вантажного автомобіля марки «Камаз», державний номерний знак НОМЕР_1, який належить на праві власності ТОВ «Призма» з причепом марки ПСБ-8350, державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням працівника товариства ОСОБА_5

У салоні транспортного засобу, окрім ОСОБА_4, знаходились позивачка, батьки відповідача: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а також неповнолітня донька ОСОБА_3 - ОСОБА_8 Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 було завдано тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя, у вигляді тупої травми живота з розривом печінки, відкритого уламкового перелому лівої плечової кістки із зміщенням, закритого перелому II ребра справа, забійної рани лобно-скроневої ділянки голови справа, рваної рани правої кисті, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, множинних дрібних забоїв м'яких тканин кінцівок та тулуба, травматичного шоку III ступеню. Донька ОСОБА_3 - ОСОБА_8 отримала легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, рваних ран підборіддя, язика, множинних поверхневих ран, саден стегон, передпліччя, живота. Батько ОСОБА_4 - ОСОБА_6 від отриманих тяжких тілесних ушкоджень загинув на місці дорожньо-транспортної пригоди, а мати ОСОБА_7 - у реанімаційному відділені Хустської районної лікарні.

Вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 05 грудня 2013 року ОСОБА_4 визнано винним в порушені правил дорожнього руху, що стало причиною дорожньо-транспортної пригоди та призвело до вказаних вище наслідків, і засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України зі звільненням від покарання на підставі ст. 75 КК України.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, внаслідок чого позивачці заподіяно моральну шкоду, пов'язану з ушкодженням її здоров'я. При цьому суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_4 та ТОВ «Призма» повинні нести солідарну відповідальність перед ОСОБА_3

Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди 29 липня 2013 року вантажний автомобіль «Камаз» був застрахований у ВАТ «HACK «Оранта», суд вважав, що страхова компанія зобов'язана відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю ОСОБА_3, що складає 5 тис. грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й ухвалюючи нове про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності та справедливості, тому його слід збільшити, стягнувши з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 50 тис. грн, а з ТОВ «Призма» - 25 тис. грн. Крім того, суд вважав, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з ВАТ «HACK «Оранта» 5 тис. грн, оскільки страхова компанія не проводила виплат у даній справі.

Однак вищезазначений висновок суду апеляційної інстанції суперечить нормам матеріального права та фактичним обставинам справи.

Статтею 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "г" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Згідно з п. 9.2 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100 тис. грн на одного потерпілого.

Апеляційний суд, скасувавши рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ВАТ «HACK «Оранта» 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, не звернув уваги на те, що в цій частині позивачка рішення не оскаржувала. Рішення суду першої інстанції в цій частині також не оскаржувала і саме ВАТ «HACK «Оранта», що свідчить про те, що страхова компанія з ним погодилася.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК під час розгляду справи в апеляційному, порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Скасувавши рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ВАТ «HACK «Оранта» на користь ОСОБА_3 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд вийшов за межі своїх повноважень.

Частиною 2 ст. 1188 ЦК України встановлено, що, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ч. 2 ст. 1188 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином суд першої інстанції, встановивши обставини справи, обґрунтовано дійшов висновку про те, що ОСОБА_4 та ТОВ «Призма» повинні нести відповідальність перед ОСОБА_3.

У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Суд першої інстанції, встановивши, що позивачці внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки завдано моральної шкоди, вирішуючи питання про її розмір, врахував значні тяжкі зміни життєвих зв'язків останньої, глибину душевних страждань, та з урахуванням вимог розумності і справедливості правильно стягнув з відповідачів солідарно на користь позивачки в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 тис. грн.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, висновки суду щодо розміру моральної шкоди, зокрема про те, що цей розмір судом занижений, не спростовують і зводяться до оцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції в розумінні ст. 335 ЦПК України.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 4 лютого 2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Призма», відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування моральної шкоди скасувати та залишити в силі рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 10 вересня 2015 року в цій частині.

У решті рішення апеляційного суду Львівської області від 04 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик