АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3852/16 Головуючий 1 інст. - Срокіна І.І.
Справа № 639/809/16-ц
Категорія : договірні Доповідач - Черкасов В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Бобровського В.В., Кокоші В.В..,

за участю секретаря - Лашаковій Д.І.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 19 квітня 2016 року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог Банк вказував, що 04 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зобов'язання за договором відповідачка належним чином не виконала, станом на 30 листопада 2015 року сума заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором становить 11 056,52 грн.

Тому, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з відповідачки на користь Банку 11 056,52 грн. заборгованості за договором, а також судові витрати у розмірі 1 378 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 19 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги Банк посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає, що судом першої інстанції не враховано факту переривання строків позовної давності, оскільки строк картки був встановлений до листопада 2008 року, тоді як відповідачка користувалася карткою до травня 2013 року; крім того, строк дії картки продовжений був до жовтня 2015 року.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню частково.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з пропуску позивачем строку позовної давності.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Відповідно до вимог ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 04 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що станом на 30 листопада 2015 року сума заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором становить 11 056,52 грн., яка складається з наступного:

-995,52 грн. - заборгованість за кредитом;

-6 458,31 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-2 600 грн. - заборгованість за пенею та комісією,

а також штрафи:

-500 грн. - штраф (фіксована частина);

-502,69 грн. - штраф (процентна складова).

Згідно частини 1 статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення забов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що просрочив, якщо він не приступив до виконання забов'язання або не виконав його у строк , встановлений договором або законом відповідно до вимог ч.1 ст. 611, ч.1 ст. 612 ЦК України.

Суд першої інстанції з порушенням норм чинного законодавства прийшов до висновку про пропуск позивачем строку позовної давності виходячи з наступного.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови від позову.

Матеріали справи свідчать, що укладаючи кредитний договір, сторони погодили строк дії платіжної картки та кінцевий термін повернення кредиту, що відповідає строку дії картки.

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до підпункту 9.12. пункту 9 розділу І Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Матеріалами справи підтверджено, що в межах строку дії картки ОСОБА_2 вносила відповідні платежі, крім того, сторонами не заперечується, що останній платіж відповідачкою внесений 07 травня 2013 року.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ПАТ КБ «ПриватБанк» надано до суду виписки по рахунку ОСОБА_2 та інформацію про її картку, де вбачається, що строк дії картки продовжувався до жовтня 2015 року (а.с.61).

Відповідно до ст.. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано переривання строку позовної давності.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Розрахунок заборгованості за кредитним договором від 04 жовтня 2007 року свідчить про те, що сума боргу ОСОБА_2 станом на 30 листопада 2015 року становить 11 056,52 грн., з яких: 995,52 грн. - заборгованість за кредитом; 6 458,31 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 600 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 502,69 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Матеріали справи свідчать, що за період з 30 листопада 2014 року по 30 листопада 2015 року сума заборгованості по комісії та пені становить 1 300 грн., яка і підлягає стягненню з відповідачки.

Крім того, відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня.

Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. № 6-2003цс15.

Враховуючи вищевикладене та що відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності і їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором протирічить положенням, закріпленим у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, то вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" про стягнення з ОСОБА_2 штрафу, а саме: 500,00 грн. - штраф(фіксована частина); 502,69 грн. - штраф (процентна складова), що зазначені у розрахунку як складові заборгованості, не грунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню.

Таким чином, зі ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 8 753,83 грн., з яких: 995,52 грн. - заборгованість за кредитом; 6 458,31 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 300 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

Доводи апеляційної скарги частково підтверджуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Статтею 88 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Так, за загальним правилом, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

За таких обставин судова колегія відповідно до вимог ст.. 309 ЦПК України вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги задовольнити частково, вирішити питання судових витрат.

Керуючись ст. ст. 88, 303 304, п.2ч.1ст.307, ст.309, 313,314,316,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 19 квітня 2016 року - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 04 жовтня 2007 року у розмірі 8 753,83 грн. (вісім тисяч сімсот п'ятдесят три гривні), з яких: 995,52 грн. - заборгованість за кредитом; 6 458,31 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 300 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 378 грн. (тисяча триста сімдесят вісім гривень) та судовий збір у розмірі 1 515,80 грн. (тисяча п'ятсот п'ятнадцять гривень) за подання апеляційної скарги.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - В.В. Черкасов

Судді: В.В. Бобровський

В.В. Кокоша