Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

23 лютого 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Шаховніної М. О. ,

при секретарі - Якимович К. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про стягнення коштів за договором банківського вкладу, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ "Банк "Київська Русь" про стягнення коштів за договором банківського вкладу, відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що 09 вересня 2013 року між нею та відповідачем був укладений договір № 78236-29.1.2 про банківський вклад в іноземній валюті "Цікава пропозиція". На підставі договору вона надала, а банк прийняв на зберігання грошові кошти у формі депозитного вкладу в сумі 57 тис. дол. США, строком до 09 жовтня 2014 року, з процентною ставкою 9% річних.

Вказала, що після спливу строку договору, у зв'язку з відсутністю у відповідача готівкових коштів, їй було запропоновано укласти новий договір на меншу суму, а різницю між сумами отримувати частинами у розмірі 1 000 дол. США.

Так, 22 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ "Банк "Київська Русь" було укладено договір № 118490-29.12 про банківський вклад в іноземній валюті "Цікава пропозиція". На підставі договору вона надала, а банк прийняв на зберігання грошові кошти у формі депозитного вкладу в сумі 42 тис. дол. США, строком до 06 листопада 2014 року, з процентною ставкою 8% річних.

Зазначив, що після спливу строку і цього договору, кошти Банком не були повернуті, тому 11 грудня 2014 року між нею та ПАТ "Банк "Київська Русь" було укладено договір № 138094-29.1.2 про банківський вклад в іноземній валюті "Цікава пропозиція", згідно якого вона надала, а банк прийняв на зберігання грошові кошти у формі депозитного вкладу в сумі 35 тис. дол. США, строком до 26 грудня 2014 року, з процентною ставкою 8% річних.

Також, 27 січня 2015 року, у зв'язку з відсутністю коштів у Банку, між сторонами було укладено ще один договір № 7240-29.1.2. про банківський вклад в іноземній валюті "Цікава пропозиція", згідно якого позивачка надала, а банк прийняв на зберігання грошові кошти у формі депозитного вкладу в сумі 25 тис. дол. США, строком до 11 лютого 2015 року, з процентною ставкою 8% річних.

У позовній заяві позивачка зазначила, що у зв'язку з початком процедури ліквідації ПАТ "Банк "Київська Русь" їй через ПАТ «Укрексімбанк» було виплачено частково кошти за договором у розмірі 197 066 грн. 53 коп., однак всі неправомірні дії відповідача призвели до того, що вона зазначала моральних страждать.

Посилаючись на вищевикладені обставини, ст. 1060 ЦК України, позивачка просить стягнути з ПАТ "Банк "Київська Русь" на свою користь залишок коштів за договором банківського вкладу у розмірі 357 454 грн. 22 коп., витрати на правову допомогу у сумі 8 тис. грн., моральну шкоду, яку вона оцінює у 25 тис. грн.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини поважності неявки в судове засідання суду не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи.

Суд, вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 вересня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № 78236-29.1.2 про банківський вклад в іноземній валюті "Цікава пропозиція" ( а.с. 10).

Відповідно до п. 2.1.-2.4. даного договору позивачка надала, а банк прийняв на зберігання грошові кошти у формі депозитного вкладу в сумі 57 тис. дол. США, строком до 09 жовтня 2014 року, з процентною ставкою 9% річних.

У судовому засіданні представник позивачки зазначив, що після спливу строку даного договору, у зв'язку з відсутністю у відповідача готівкових коштів, ОСОБА_1 було запропоновано укласти новий договір на меншу суму, а різницю між сумами отримувати частинами у розмірі 1 000 дол. США.

Так, 22 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ "Банк "Київська Русь" було укладено договір № 118490-29.12 про банківський вклад в іноземній валюті "Цікава пропозиція". На підставі договору позивачка надала, а банк прийняв на зберігання грошові кошти у формі депозитного вкладу в сумі 42 тис. дол. США, строком до 06 листопада 2014 року, з процентною ставкою 8% річних ( а.с. 11).

У позовній заяві позивачка вказала, що після спливу строку і цього договору, кошти Банком не були повернуті.

11 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ "Банк "Київська Русь" було укладено договір № 138094-29.1.2 про банківський вклад в іноземній валюті "Цікава пропозиція", згідно якого вона надала, а банк прийняв на зберігання грошові кошти у формі депозитного вкладу в сумі 35 тис. дол. США, строком до 26 грудня 2014 року, з процентною ставкою 8% річних ( а.с. 12).

Крім того, 27 січня 2015 року, у зв'язку з відсутністю коштів у Банку, між сторонами було укладено ще один договір № 7240-29.1.2. про банківський вклад в іноземній валюті "Цікава пропозиція", згідно якого позивачка надала, а банк прийняв на зберігання грошові кошти у формі депозитного вкладу в сумі 25 тис. дол. США, строком до 11 лютого 2015 року, з процентною ставкою 8% річних ( а.с.13).

У зв'язку з початком процедури ліквідації ПАТ "Банк "Київська Русь" позивачці через ПАТ «Укрексімбанк» було виплачено частково кошти за договором у розмірі 197 066 грн. 53 коп., що підтверджується заявою на видачу готівки від 18 червня 2015 року (а.с. 15).

У зв'язку з тим, що в ПАТ "Банк "Київська Русь" було запроваджено Тимчасову адміністрацію, відповідач не повернув за договором суму вкладу у розмірі 357 454 грн. 22 коп., позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Судом встановлено, що у ПАТ «Банк «Київська Русь» запроваджено тимчасову адміністрацію.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини. У п. 6 ст. 2 цього Закону визначено, що ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Відповідно до п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку, нарахування неустойки (штрафів, пені) інших фінансових( економічних санкцій), в тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов»язань.

Частиною 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації, задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому, передбаченому зазначеним спеціальним законом порядку, з дотриманням принципу черговості.

Згідно з главою 16 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та розділом 8 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачений спеціальний порядок задоволення вимог кредиторів.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 110 ЦК України особливість ліквідації банків встановлюється законом про банки і банківську діяльність.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ліквідацію банку визначено як процедуру припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до положень ст. 77 цього ж Закону Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону.

Судом встановлено, що стосовно відповідача триває ліквідаційна процедура відповідно до положень Закону.

Статтею 45 Закону визначено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно до вимог ст. 48 Закону уповноважена особа Фонду не пізніше ніж через три дні з дня свого призначення складає перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду та складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 цього Закону уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами (ст. 49 Закону).

У подальшому протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 52 Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів-фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом у четвергу чергу.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що в межах ліквідаційної процедури банку статусу кредитора набувають дві категорії осіб:

1) фізичні особи-вкладники у межах гарантованої Фондом суми відшкодування;

2) особи, вимоги яких заявлені протягом 30 днів з дня опублікування відомостей (про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду), та які акцептовані та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Встановлено, що у ПАТ «Банк «Київська Русь» запроваджено тимчасову адміністрацію, а тому Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним, всі інші закони України можуть застосовуватись до правовідносин з банком лише в тій частині, що не суперечить положенням спеціального закону.

Процедура ліквідації банківської установи, зокрема повернення коштів вкладникам неплатоспроможного банку, здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

На момент розгляду справи триває процедура ліквідації банку, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вказаний правовий висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року № 6-2001цс15, який згідно вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З позовом до ПАТ "Банк "Київська Русь" про стягнення коштів ОСОБА_1 звернулася 23 грудня 2015 року.

Обставин звернення протягом 30 днів із вимогами кредитора щодо повернення коштів до уповноваженої особи Фонду (ліквідатора) позивачем не доводилось.

Позивач до уповноваженої особи Фонду (ліквідатора) з заявою про повернення коштів не звертався.

Оскільки ч. 4 ст. 49 Закону передбачено вирішення у судовому порядку будь-яких спорів саме щодо акцептування вимог кредиторів, відсутність такої кредиторської вимоги з боку ОСОБА_1, заявленої уповноваженої особи Фонду у визначених законом порядку та строки, унеможливлює захист прав позивача в судовому порядку та є підставою для відмови в позові.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 25 000 грн., то слід зазначити наступне.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та полягає зокрема у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної особи

Згідно роз'яснень у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків.

Зі змісту ч. 1 ст. 611 ЦК України убачається, що відшкодування моральної шкоди можливе, лише у разі, якщо це передбачено умовами договору або законом.

У даному конкретному випадку умовами банківського вкладу не передбачено, що ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди.

Діючим законодавством не передбачено право на відшкодування моральної шкоди із правовідносин, що виникають із договірних зобов'язань.

Таким чином, за спірними правовідносинами у ОСОБА_1 не виникає права на відшкодування моральної шкоди.

У ч. 1 ст. 56 ЦПК України визначено, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» (чинною на час звернення) витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено рішення, компенсуються іншою стороною у сумі, що не перевищує 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу.

Проте, позивачкою не надано квитанції про оплату послуг за надання юридичної допомоги на суму 8 000 грн. 00 коп. та у матеріалах справи відсутній розрахунок вартості юридичних послуг відповідно до пропорційного часу роботи адвоката у зв'язку з наданням правової допомоги у даній справі.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 23, 525, 526, 610-612, 1058, 1060, 1061, 1074 ЦК України, Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. ст. 3, 10, 11, 56, 57, 58, 60, 79, 84, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про стягнення коштів за договором банківського вкладу, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Суддя М. О. Шаховніна