АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3982/16 Справа № 188/100/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Ніколаєва І. К. Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2016 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року позивач звернувся до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

У обґрунтування позовної заяви позивач зазначав, що 21.07.2008 року між ПАТ АТ КБ « Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений Договір б/н (заява позичальника), згідно з умовами договору Банком передано відповідачу кредитну картку зі строком дії до 08/08 , з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 2500грн.

Згідно з умовами договору Банком передано Відповідачу кредитну карту зі строком дії до 08/08, з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 2500,00 грн в обміні на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені у Заяві .

Отримані Відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу Банку не повернуті. Враховуючи, що кредитний договір б/н від 21.07.2008 року, не є розірваним чи припиненим згідно до правових підстав визначених ст..ст.599, 651,654 ЦК України, відповідно до 4.8 Кредитного договору відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту,як плату за весь час фактичного користування кредитним коштами,оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно з умовами Кредитного договору б/н від 21.07.2008 року Позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами ( щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами Кредитного договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок Боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання Боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Відповідно до ст..536 ЦК України згідно якої, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Тобто відсотки є платою за користування чужими коштами.

Виходячи з вищенаведеного, ПАТ КБ «Приват Банк» вважав за необхідне захистити свої права в судовому порядку та стягнути з боржника ОСОБА_2 на користь Банку суму заборгованість по відсоткам нарахованим на прострочену заборгованість за кредитом за період відповідний загальному терміну позовної давності згідно ст..257 ЦК України , з 03.01.2013 по 03.01.2016 року за наступним розрахунком: від загального розміру заборгованості за відсотками на дату 03.01.2016 року відняли розмір заборгованості за відсотками, які були нараховані до 03.01.2013 р. таким чином сума заборгованості по відсоткам за період з 03.01.2013 по 03.01.2016 року складає у розмірі 6516грн 28 коп.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки вважає, що рішення першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що між сторонами не було укладено кредитний договір від 21.07.2008 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення . Договір укладений не з відповідачкою, а з іншою особою - ОСОБА_3.

З наданих позивачем додатків до позовної заяви, встановлено, що заява для отримання кредитної картки власноручно заповнена та подана ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, а не відповідачем ОСОБА_2 (а.с. 8).

Зазначена обставина не була спростована позивачем ні у суді першої, ні апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства /ст. 13 ЦК України/.

Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. / ст.. 14 ЦК України/.

Так, згідно матеріалів справи судом встановлено, що 21.07.2008 р. між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_2 не було укладено кредитний договір № б/н на підставі якого позивач відкрив відповідачу картковий рахунок в національній валюті України.

Як на доказ щодо підтвердження заявлених позовних вимог позивач посилається на наданий суду, як укладений кредитний договір - заяву на отримання кредиту шляхом видачі кредитної карти з встановленим кредитним лімітом у розмірі 2500грн., яка містить підпис працівник банку та відповідача.

Позивачем зазначалось щодо наявності описки у імені позичальника у спірному договорі, однак, у відповідності до вимог чинного законодавства суду не було надано доказів щодо внесення відповідних виправлень, які б мали бути посвідчені підписом відповідальної особи та печаткою установи. Вищезазначені обставини, а саме невірно зазначене ім'я в заяві про отримання кредитної карти з встановленим на ній кредитним лімітом в сумі 2500 грн, не може бути доказом видачі кредитної карти та отримання відповідачем кредиту в розмірі 2500 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що банком не відбулось реального укладення кредитного договору з відповідачем ОСОБА_2 та не доведено факт отримання та користування відповідачем зазначеною кредитною карткою, коли було сплачено останній платіж.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.Згідно вимог із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 526,527,530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст.1054 ЦК України по кредитному договору банк чи інший фінансовий заклад зобов'язані видати грошові кошти /кредит/ позичальнику в розмірі і на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит, та сплатити проценти.

Приписами ст.. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним.

Оскільки позивачем не доведено факт укладання спірного договору саме з відповідачем, відповідно відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції, у оскаржуваній частині, залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

В.А.Ремез