Ухвала

іменем україни

7 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Іваненко Ю.Г., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_3, закритого акціонерного товариства науково - виробничої фірми «Елекомс» про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою кредитної спілки «Істок» на рішення апеляційного суду Вінницької області від 22 вересня 2015 року,

встановила:

У березні 2015 року кредитна спілка «Істок»(далі - КС «Істок») звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами кредитного договору від 27 липня 2007 року, укладеним між КС «Істок» та ОСОБА_3, останній отримав у кредит у розмірі 20 000 грн, на строк

до 26 січня 2009 року. З метою виконання вказаного зобов'язання того ж дня між закритим акціонерним товариством науково - виробничої фірми «Елекомс» (далі - ЗАТ НВФ «Елекомс») та КС «Істок» було укладено договір поруки. Взяті на себе зобов'язання за укладеним кредитним договором

ОСОБА_3 повністю не виконував, а тому кредитна спілка у 2009 році звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 та ЗАТ НВФ «Елекомс» про стягнення боргу.

Ухвалою Замостянського районного суду м. Вінниці від 30 березня 2009 року визнано мирову угоду у цій справі, укладену між КС «Істок» та

ЗАТ НВФ «Елекомс» та ОСОБА_3, за якою відповідачі зобов'язувались сплатити на користь позивача 17 957,51 грн боргу за кредитним договором.

Позивач зазначав, що у період з 2009 року по 2015 рік на виконання мирової угоди за виконавчим листом в рахунок погашення боргу відповідачами сплачено лише 5 181,94 грн, Тому за період з 20 березня

2009 року по 28 лютого 2015 року утворилась заборгованість по процентах у розмірі 29 158,36 грн.

Ураховуючи наведене, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів 29 158,36 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 1 липня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ЗАТ НВФ «Елекомс» на користь КС «Істок» заборгованість за кредитним договором від 27 липня 2007 року станом на 28 лютого 2015 року в розмірі 29 158,36 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 22 вересня

2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі КС «Істок» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарг та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено наявність договірних зобов'язань по кредитному договору та порушення цього зобов'язання ОСОБА_3 та

ЗАТ НВФ «Елекомс» несплатою вчасно відсотків.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що нарахування та стягнення відсотків за користування кредитними коштами після закінчення строку дії договору суперечить положенню ст. 631 ЦК України.

Проте повністю з такими висновками погодитися не можна з огляду на наступне.

Установлено, що 27 липня 2007 року між КС «Істок» і ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 20 000 грн, на строк до 26 січня 2009 року, зі сплатою відсотків в розмірі 24,5% на рік.

Згідно із п. 2.7.4 кредитного договору позичальник зобов'язується погашати кредит та сплачувати плату за йогокористування в строки, вказані у графіку оплати.

Відповідно до п. 7.3 зазначеного договору він вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до повного його виконання сторонами.

Того ж дня в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між КС «Істок» та ЗАТ НВФ «Елекомс» укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель відповідає солідарно з позичальником перед кредитором за невиконання зобов'язань позичальником за кредитним договором від 27 липня 2007 року.

Ухвалою Замостянського районного суду м. Вінниці від 30 березня 2009 року визнано мирову угоду, укладену між КС «Істок» та ОСОБА_3, ЗАТ НВФ «Елекомс», за якою останні зобов'язувались сплатити на користь позивача 17 957,51 грн боргу за кредитним договором станом на 20 березня 2009 року.

Умови мирової угоди боржниками не виконувались, ухвала суду про визнання мирової угоди звернута до примусового виконання.

Станом на 28 лютого 2015 року відповідачами за судовим рішенням погашено 5 181,94 грн.

Пред'являючи позов, КС «Істок» посилалась на те, що неналежне виконання боржниками умов мирової угоди призвело до утворення заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами за період з 20 березня 2009 року по 28 лютого 2015 року в розмірі 29 158,36 грн.

За приписами ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У відповідності до частин 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи вищезазначені положення закону, встановлений строк повернення кредиту до 26 січня 2009 року (пункт 1.1 кредитного договору) та той факт, що договором не встановлено розмір процентів після спливу вищезазначеного строку, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 7 вересня 2016 року № 6-1412цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Однак зазначені норми закону та положення договору залишилися поза увагою судів, які не визначили розмір заборгованості з урахуванням процентів на рівні облікової ставки Національного банку України за користування кредитними коштами в межах строків позовної давності.

Викладене свідчить, що суди в порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК України у повному обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, тому ухвалені у справі судові рішення в частині позовних вимог до ОСОБА_3 не є такими, що відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Крім того, ч. ч.1, 2 ст.15 ЦПК України визначено, що у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також щодо інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У справі, яка переглядається, КС «Істок» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та ЗАТ НВФ «Елекомс» про стягнення заборгованість по процентах.

Разом із тим, відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (ст. 17) або ГПК України (чтатті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 березня 2016 року № 6-2307цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Отже у справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій помилково прийняли до розгляду та розглянули спір по суті між юридичними особами КС «Істок» до ЗАТ НВФ «Елекомс» про стягнення заборгованість по процентах, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу кредитної спілки «Істок» задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 1 липня

2015 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 22 вересня 2015 року в частині позовних вимог кредитної спілки «Істок» до закритого акціонерного товариства науково - виробничої фірми «Елекомс» про стягнення заборгованості скасувати, провадження у справі в цій частині закрити.

Роз'яснити, що спір у цій частині підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 1 липня

2015 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 22 вересня 2015 року в частині позовних вимог кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька
М.К. Гримич

Ю.Г. Іваненко

І.М. Фаловська