АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа 760/1352/16 Головуючий у 1-ій інстанції - Кушнір С.І.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/8571/2016 Доповідач - Музичко С.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2016 року колегія суддів cудової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі головуючого судді Музичко С.Г.

суддів Рейнарт І.М., Заришняк Г.М.,

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 129 320 грн., судовий збір у розмірі 1293,20 грн., всього 130613,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду представник відповідача ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Солом'янського районного суду м. Києва та постановити нове рішення, яким в задоволені заявлених позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що позивач неправомірно ставить питання про стягнення суми 129 320,00 грн., оскільки відповідач отримав ці кошти у відповідача за розпискою від 18.05.2015 року на загальну суму 335 445,00 гривень.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги.

Позивач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Перевіривши правильність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених в суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не досягли згоди щодо істотних умов договору про надання послуг, як наслідок відповідно до ст.1212 ЦК України відповідач зобов'язаний повернути позивачу заявлені кошти.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Вiдповiдно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11, ч. 1-2 ст.509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Судом встановлено, що 14.05.2014 року ОСОБА_4 було передано ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 30 000 грн., 10.06.2014 року - 50 000 грн. та 11.08.2014 року 2 000 доларів США, на підставі попередньої домовленості щодо укладення в майбутньому договору про надання послуг.

16.07.2014 року між ОСОБА_4 та ПП «БОРДЕ`НЮК» було укладено договір № 16/07/14 про виготовлення, доставку встановлення (монтажу) алюмінієво - дерев'яних конструкцій системи Гранд (вікна) за адресою:АДРЕСА_1 на загальну вартість 335 445,00 гривень.

Про факт одержання відповідачем грошових коштів в сумі 129320,00 гривень свідчать розписки відповідача від 14.05.2014 року, 10.06.2014 року та 11.08.2014 року. Представник відповідача підтвердив вказані обставини у письмових поясненнях (а.с.31,32).Відповідач ОСОБА_2 не приступив до виконання робіт, обсяг яких між сторонами не обумовлено, кошти не повернув.

Отже, договір про надання послуг на заявлену суму між сторонами укладено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов'язання.

Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

За змістом ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Установивши у справі, яка переглядається, відсутність у сторін договірних правовідносин, колегія суддів погоджується із наявністю підстав для застосування статті 1212 ЦК України у спірних правовідносинах та стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

З огляду на викладене, колегія суддів правових підстав до скасування постановленого по справі рішення не вбачає.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді