Єдиний унікальний номер 229/2048/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1968/2016
Головуючий в 1 інстанції Рагозіна С.О.
Доповідач Папоян В.В.
Єдиний унікальний номер 229/2048/16-ц
Номер провадження 22-ц/775/1968/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді: Папоян В.В.

суддів: Біляєвої О.М., Кішкіної І.В.

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 15 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до кредитного договору № DNH4TP82760292 від 01 жовтня 2006 року позивач надав відповідачу строковий кредит у розмірі 5094,60 грн. Відповідачем зобовязання за кредитним договором не виконано та виникла заборгованість по сплаті відсотків у сумі 17828,79 грн. яку просили стягнути на їх користь.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 15 вересня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Із вказаним рішенням позивач не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити в нове, яким задовольнити його позовні вимоги. На обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що судом помилково застосовано до врегулювання спірних правовідносин положення про сплив позовної давності й не враховано, що за кредитним договором заборгованість на час розгляду справи відповідачем не погашена, та договір є чинним, що відповідає також й вимогам ст. 599 ЦК України. У звязку з чим проценти за кредитом та пеня підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Особи, які приймають участь по справі у судове засідання апеляційного суду не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Таким чином, апеляційна скарга може бути подана й тоді, коли особа згідна із рішенням суду, але не згідна із мотивувальною частиною рішення, з рішенням суду не погодився позивач та подав апеляційну скаргу. Відповідачем по справі рішення суду не оскаржується.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, рішення суду підлягає залишенню без змін, з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором сплинув строк позовної давності в межах якого позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини по справі і надані сторонами докази та правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ст.ст. 1054, 1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором.

При розгляді справи судом встановлено, що 01 жовтня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір якій оформлений у вигляді Заяви позичальника № DNH4TP82760292, яка фактично є кредитним договором, що укладено у письмовій формі та підписано сторонами. Відповідно до цієї Заяви відповідач отримав кредит у сумі 5094,60 грн. строком на 12 місяців (до 01 жовтня 2007 року включно) з відсотковою ставкою 2,09% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту. Відповідно до умов укладеного договору погашення заборгованості здійснюється щомісячно в період сплати, за який приймається період з 21 по 28 число кожного місяця, у сумі 485,27 грн.

Як убачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав, видав позичальнику грошові кошти, проте відповідачем порушено умови погашення кредиту внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, у тому числі заборгованість за відсотками за період з 20.05.2011 року по 20.05.2016 року у сумі 17 828 грн.

З наданого позивачем розрахунку убачається, що платежі боржником не здійснюються з жовтня 2006 року.

Відповідно до положень ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законодавством встановлена спеціальна позовна давність та відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки(штрафу, пені) застосовується позовна давність один рік. Відповідно до ст.. 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Згідно ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності та позивач не ставив питання про поновлення пропущеного строку позовної давності, поважних причин пропуску строку не зазначив, то суд першої інстанції посилаючись на ст. ст. 257, 526 ЦК України дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги оскільки за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічне розяснення викладено у постанові Верховного Суду України від 06.04.2016р. у справі № 6-2520 цс 15 яка згідно ст.. 360 7 має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З матеріалів справи убачається, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 01 жовтня 2006 року було укладено договір по якому відповідач отримав кредит на строк до 01 жовтня 2007 року включно та зобовязаний здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитом шляхом внесення щомісячних платежів.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, щодо збільшення строку позовної давності за домовленістю сторін оскільки Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки такі Умови не містять підпису позичальника; позивачем не надано наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 11 березня 2015 року (справа № 6-16цс15), від 04 листопада 2015 року (справа № 6-1926цс15) та, згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Решта доводів апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи і висновків суду не спростовують. Таким чином, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 15 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

головуючий суддя В.В. Папоян

судді О.М. Біляєва

ОСОБА_2