У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді Рожина Ю.М., суддів Собіни І.М., Григоренка М.П.,

секретаря судового засідання Пиляй І.С.,

з участю: представника ДВС Сарненського районного управління юстиції Копищик І.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 04 лютого 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сарненського районного управління юстиції,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 04 лютого 2016 року у задоволенні скарги відмовлено за безпідставністю заявлених вимог.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою, а висновки такими, що не відповідають обставинам справи.

Доводить, що відповідно до судового рішення від 03 червня 2004 року і виданого 03 червня 2004 року виконавчого листа з нього було стягнуто аліменти в розмірі ? частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а тому саме в таких розмірах з нього і повинні стягуватися аліменти, оскільки ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» не наділяє державного виконавця правом самостійно визначати та змінювати розмір грошових коштів, які стягуються з боржника за рішенням суду. При цьому покликається на приписи ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» та абзац 4 п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», якими визначено, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Стверджує, що державними виконавцями не вірно визначено йому щомісячний розмір аліментів, відповідно й заборгованість по аліментах, тільки після прийняття відповідного судового рішення державні виконавці мали б змогу стягувати в розмірах, які на сьогоднішній день визначені Сімейним кодексом України.

За викладених обставин просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою визнати протиправними дії державних виконавців ВДВС Сарненського РУЮ Рівненської області, які виявилися у невірному визначенні розміру аліментів, що йому нараховуються щомісячно та наявної у нього заборгованості по аліментах та провести нарахування у відповідності до вимог законодавства України.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 03 червня 2004 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян до досягнення дитиною повноліття.

На підставі виконавчого листа №2-935, виданого 03 червня 2004 року Сарненським районним судом Рівненської області, ВДВС Сарненського РУЮ відкрито виконавче провадження за №4483306 по стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян до досягнення дитиною повноліття.

З листа ВДВС Сарненського РУЮ в Рівненській області за №12605/12 від 02 грудня 2015 року, наданого ОСОБА_2, вбачається про існування заборгованості по вищенаведеному виконавчому листу щодо сплати ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина, з приводу чого з останнім проводились бесіди та роз'яснювався порядок нарахування заборгованості по аліментах.

Одночасно, зазначеним листом роз'яснено, що в матеріалах виконавчого провадження інформація про місце роботи ОСОБА_2 та наявності в нього будь-яких інших офіційних джерел доходу відсутня, а тому заборгованість по сплаті аліментів нараховувалась відповідно до п.7.13.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, ч.3 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» та ч.3 ст.195 Сімейного кодексу України, відповідно до яких якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Відповідно інформація про розмір середньої заробітної плати для одного середньооблікового працівника Сарненського району, на запит державного виконавця, надається Управлінням статистики у Сарненському районі.

Відмовляючи в задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з необґрунтованості заявлених вимог а також ненадання скаржником жодного доказу на доведення розміру аліментів, які визначаються йому державними виконавцями, в зв'язку з чим не можна зробити висновок щодо неправомірності таких нарахувань.

З такими висновком місцевого суду погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Виходячи із загальних засад цивільного судочинства щодо змагальності сторін, рівності своїх прав у поданні доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, визначені у ст.10 ЦПК України дотримання принципу диспозитивності, викладений у ст.11 ЦПК України, зобов'язує суд розглядати цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, які у відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України зобов'язана надати кожна сторона та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовуючи свої вимоги і заперечення інших осіб.

З огляду на викладене, та у відповідності до положень ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Відповідно до ч.3 ст.195 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Згідно з ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України.

Пунктом 7.13.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень визначено, що якщо боржник не працює або відсутня інформація про отримання боржником доходів, державний виконавець розраховує заборгованість у такому самому порядку, виходячи з середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості. Після отримання достовірної інформації про джерела доходів боржника та їх розмір державний виконавець здійснює перерахунок заборгованості та повідомляє про нього стягувача і боржника.

Приписами п.26 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 07 лютого 2014 року роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами статті 74 Закону про виконавче провадження, відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (з наступними змінами) «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». При цьому він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості.

За матеріалами справи боржник є непрацюючим, що не заперечувалось самим боржником в судовому засіданні 04 лютого 2016 року.

З листа ВДВС Сарненського РУЮ в Рівненській області за №12605/12 від 02 грудня 2015 року вбачається, та підтверджено державним виконавцем в судовому засіданні 04 лютого 2016 року, що заборгованість по сплаті аліментів нараховувалась відповідно до п.7.13.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, ч.3 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» та ч.3 ст.195 Сімейного кодексу України, що відповідає встановленим вимогам закону.

Досліджене під час апеляційного розгляду справи виконавче провадження №4483306 та розрахунок заборгованості скаржника по сплаті аліментів за рішенням суду засвідчує ту обставину, що ОСОБА_2 неналежним чином виконував рішення суду щодо сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, що підтверджує розмір заборгованості, який станом на 29 лютого 2016 року становить 40007 грн. 76 коп.

Доводами апеляційної скарги не спростовано правомірності нарахування державною виконавчою службою заборгованості по сплаті аліментів, одночасно заявником не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про протилежне, так як і не надано розрахунку по сплаті аліментів з посиланням на норми закону, який би підтверджував в якому саме розмірі повинні на його думку сплачуватися аліменти, а у відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала прийнята без порушень норм матеріального і процесуального права, судом з'ясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі, апеляційні скарги не містять посилань на закон, з порушенням якого прийнята ухвала, та не спростовують правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 04 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Ю.М.Рожин

Судді І.М.Собіна М.П.Григоренко