АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/4235/15-ц 22-ц/774/937/К/16
Справа № 182/4235/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження 22ц/774/937/К/16 суддя Шестакова З.С.
Категорія 5 (ІV) Доповідач - Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Зубакової В.П., Соколан Н.О.

за участю: секретаря - Маслової К.В.

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Нікопольський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про позбавлення права користування житловим приміщенням та скасування місця реєстрації, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про позбавлення права користування житловим приміщенням та скасування місця реєстрації, в якому просила позбавити відповідачів права користування житловим будинком АДРЕСА_1 яка перейменована згідно Розпорядження сільського голови № 2р від 04.02.2016 року «Про перейменування вулиць населених пунктів Менжинської сільської ради», затвердженого рішенням сесії районної ради від 04.02.2016 року № 43-6/VII) у с. Менжинське, Нікопольського району, Дніпропетровської області та скасувати місце реєстрації ОСОБА_3 та ОСОБА_4, шляхом зняття їх з реєстраційного обліку в належному їй на праві власності домоволодінні.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить їй на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого 02 червня 2015 року приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу та зареєстрованого у реєстрі за № 432.

Відповідачі зареєстровані у даному будинку, ніякого права власності на нього не мають, однак грубо перешкоджають позивачці вільно користуватися власним будинком, створюючи їй та членам її сім'ї умови неможливі для проживання, влаштовують постійні сварки, принижують та ображають гідність всіх членів сім'ї позивача, мотивуючи свої протизаконні дії лише тим, що вони мають місце постійної реєстрації за вищевказаною адресою. Позивач неодноразово зверталася до правоохоронних органів з заявою про злочин з боку ОСОБА_3

Усі її намагання відновити нормальний спосіб життя її родини та пропозиції до відповідачів у добровільному порядку знятися з реєстрації за адресою розташування її власного будинку не знайшли підтримки.

Також ОСОБА_2 вказала, що відповідачі за адресою: АДРЕСА_1, не проживають та не є членами її сім'ї.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначила, що судом не враховано, що відповідачі не є членами її (власника житлового будинку) сім'ї. Зауважила на тому, що відповідачі у справі є братом і племінником її чоловіка ОСОБА_5, який є попереднім власником спірного житла. При цьому, у зв'язку з припиненням права власності останнього на вказаний житловий будинок, його родичі, відповідачі у справі, також втратили право користування житловим приміщенням. Крім того, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначила, що суд відмовляючи в задоволенні позовних вимог про скасування реєстрації, не врахував наступне. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою; про виселення.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції враховуючи, що згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях та виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_2 щодо позбавлення відповідачів права користування будинком не обґрунтовані.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки за вказаною адресою на підставі договорів дарування, укладених між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, посвідчених 02 червня 2015 року приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Балабекяном А.Е. та зареєстрованих у реєстрі за № 432 і № 433 (а.с.29,30).

В свою чергу, ОСОБА_5 був власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, посвідченого 24 грудня 2014 року приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Балабекяном А.Е. та зареєстрованого у реєстрі за № 1379 (а.с.42).

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований у житловому будинку АДРЕСА_1 з часу народження (1967 рік), доводячись при цьому братом ОСОБА_5 - попередньому власникові спірного будинку. Також за вказаною адресою зареєстрований ОСОБА_4, який доводиться сином ОСОБА_3

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були зареєстровані у житловому будинку як члени сім'ї власника будинку ОСОБА_7, якій на момент реєстрації відповідачів у справі належав на праві власності будинок на підставі дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Менжинською сільською радою Нікопольського району Дніпропетровською області від 13 січня 2010 року (а.с.42).

У відповідності до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У відповідності до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Таким чином, в розумінні вказаних норм права, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є членами власника будинку, проте залишаються бути зареєстрованими у спірному будинку, в добровільному порядку з реєстраційного обліку в будинку не знімаються, що в свою чергу порушує права позивача, як власника спірного будинку. При цьому відповідачі по справі на проживають у вказаному будинку з 2006 року, що підтверджується відповідним актом від 19.05.2016 року (а.с.85).

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник майна володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, та згідно ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Крім того, за нормами міжнародного права, зокрема ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Отже, оскільки відповідачами чиняться перешкоди позивачу у користуванні її власністю, тому колегія суддів вважає, що для здійснення позивачем правомочностей власника щодо користування й розпорядження належним їй житловим будинком ОСОБА_2 має право вимагати їх усунення.

Разом з тим, згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право скористатись не будь-яким, а певним способом захисту цивільного права, які визначені у частині другій цієї статті, а саме шляхом: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення;) припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Отже, належним способом захисту права власності ОСОБА_2, порушення якого виявляється у наявності перешкод у користуванні належним їй житловим будинком, у даному випадку буде припинення дії, яка порушує це право, а саме: позбавлення відповідачів права користування житловим будинком АДРЕСА_1.

За таких обставин, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивач не ставила питання щодо усунення їй перешкод у користуванні власністю.

Отже враховуючи викладене, колегія суддів вирішуючи спір, керуючись ст. ст. 319, 321 ЦК України, виходить з того, що власником спірного домоволодіння є ОСОБА_2, відповідачі не є членами її сім'ї, хоч і вселилися до спірного домоволодіння і були зареєстровані у ньому на законних підставах, зокрема як члени сім'ї колишнього власника ОСОБА_7, їх рідної матері та бабці. Оскільки чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника у частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника, слід дійти висновку про задоволення позовних вимог в частині усунення перешкод ОСОБА_2 в користуванні належним їй на праві власності будинком, шляхом позбавлення відповідачів права користування вказаним житлом.

Разом із тим, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку у спірному будинку та, відповідно, відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині з наступних підстав.

Так, згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в тому числі на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тож з урахуванням того, що даним рішенням вирішено питання щодо позбавлення відповідачів права користування спірним житлом, то вказана обставина сама по собі буде достатньою підставою для зняття вказаних осіб з реєстраційного обліку у спірній квартирі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 власністю шляхом позбавлення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, права користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частинах на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 511,56 грн. за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: