Справа № 367/8167/13ц Головуючий у І інстанції Мікулін А.В.
Провадження № 22-ц/780/1596/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 1 02.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

02 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є. М.,

суддів: Мережко М.В., Лівінського С.В.,

за участю секретаря Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про знесення самовільної забудови за рахунок особи, яка здійснила самовільне будівництво, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом у відповідності до норм ст.ст. 376, 391 ЦК України та просив знести самовільну забудову - сарай розміром 3,0 х 4,0 м по АДРЕСА_1 за рахунок відповідача з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення, зобов'язати відповідача надати право доступу для обслуговування будинку. Частину земельної ділянки вздовж стіни будинку шириною 1,0 м довжиною 5,39 м вважати ділянкою спільного користування. Судові витрати покласти на відповідача.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є власником домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_1/2. Власником суміжної земельної ділянки та домоволодіння по АДРЕСА_1 являється відповідач у справі ОСОБА_3, який в травні 2009 року побудував господарську споруду - сарай на належній йому земельній ділянці з порушенням державних будівельних норм.

20.04.2012 року начальником відділу архітектури та містобудування Ірпінського міськвиконкому Копачем М. І. проведені заміри відстані від сараю збудованого відповідачем та належним йому будинком і встановлено, що в одну сторону відстань між стінами споруд складає 1,30 м, в другу - 1,12 м, а конструкція даху сараю переходить межу на 0,5 м, внаслідок чого опади у вигляді дощу, снігу, а також листя дерев, пил падають на його ґанок, на доріжку, закриваючи підходи до будинку, заважають в непогоду вийти з хати, що призводить до порушення його прав, як власника майна. Крім того, вказана будівля затінює йому земельну ділянку, чим здійснює перешкоди в її використанні.

У зв'язку із вказаними порушеннями державних будівельних норм він, як власник домоволодіння звертався до інспекції Державної архітектурно-будівельної контролю у Київській області, яка встановивши вказані порушення, звернулася у грудні 2011 року із відповідним позовом.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 18.09.2012 р., яке набрало законної сили, позовні вимоги інспекції ДАБК було задоволено та зобов'язано ОСОБА_3 знести самочинно збудований сарай розміром 3,0 х 4,0 м по АДРЕСА_1. Однак відповідачем не виконано зазначене рішення суду, з підстав відмови інспекції ДАБК профінансувати роботи по знесенню даної споруди.

Враховуючи, що за зверненням уповноваженого Державою органу, Інспекції ДАБК, його права не були захищені, він просив суд вирішити вказаний спір шляхом задоволення його позову.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 травня 2015 року та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дана справа розглядалась судами різних інстанцій неодноразово.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року рішення Апеляційного суду Київської області від 14 липня 2015 року, яким апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково та яким рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 травня 2015 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про знесення самовільної забудови за рахунок особи, яка здійснила самовільне будівництво та ухвалено в цій частині нове, яким позов про знесення самовільної забудови за рахунок особи, яка здійснила самовільне будівництво задоволено частково, скасовано та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1, ОСОБА_3 належить 38/100 частин, ОСОБА_5 - 27/100 та ОСОБА_2 - 35/100 частин вказаного будинку. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 16.09.2010 р. за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Ірпінська міська СЕС про захист конституційних прав, шляхом зобов'язання відповідача, зокрема, знести сарай як побудований з порушенням ДБН, суд відмовив у задоволенні позовних вимог. Крім того, в судовому рішенні було встановлено, що рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 22.04.2009 р. ОСОБА_3 було надано дозвіл на знесення сараю «Б» та на його місці побудувати сарай розміром 3,0 Х 4,0.

Окрім підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, які були зазначені у рішенні суду першої інстанції про пропуск строку позовної давнини, колегія суддів також приймає до уваги, що згідно із матеріалами інвентаризаційної справи, сарай збудовано не самовільно та знаходиться на місці старого сараю, тобто, відстань до сусідньої земельної ділянки не змінилась.

Разом з тим, рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 05 серпня .2014 року визнано недійсним рішення Ірпінської міської ради 35 сесії IV скликання від 27.04.2005 р. №1148-35- IV «Про технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадян» в частині затвердження технічної документації із землеустрою та передачі безоплатно у власність земельних ділянок, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_2; визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку пл. 0,1088 га, яка розташована в АДРЕСА_1, серія НОМЕР_1, виданий ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У письмових запереченнях відповідач просить застосувати загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки, апелянту стало відомо про порушення свого права саме у 2009 році, після зведення спірної господарської будівлі, окрім того, ОСОБА_2 у 2010 році звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про зобов'язання останнього знести сарай, у задоволенні якого рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 16 вересня 2010 року було відмовлено, суд першої інстанції правомірно застосував загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: