Справа № 489/7447/15-ц
Номер провадження 2/489/426/16
РІШЕННЯ

Іменем України

23 листопада 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до ОСОБА_2 (далі-відповідач) про виділ в натурі частки квартири або виплату компенсації вартості частки,

встановив

В листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що сторони є співвласниками спірної квартири. Вказує, що між сторонами угоди про спосіб виділу у натурі частки квартири не досягнуто. Ухилення відповідача від виділу в натурі частки із майна порушує права позивача як співвласника.

Позивач просив суд виділити йому в натурі частку із майна, власником якого є позивач за адресою: АДРЕСА_1 у складі приміщень, зазначених у варіантах, наданих судовою будівельно-технічною експертизою. Якщо за висновком судової будівельно-технічної експертизи виявиться, що виділ у натурі частки із спільного майна є неможливим - зобов'язати відповідача сплатити позивачу грошову компенсацію вартості частки позивача.

15.11.2016 до суду від відповідача надійшло заперечення. Вказує, що він не забезпечений будь-яким іншим житлом чи нерухомим майном та в нього немає фінансової можливості сплатити позивачу грошову компенсацію вартості його частки у праві спільної часткової власності на квартиру. Тому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

18.11.2016 до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач уточнив суму компенсації 302 650 грн.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 19.10.2010 позивач та відповідач придбали квартиру АДРЕСА_2 (по 1/2 частки кожний).

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи №81/82 від 22.08.2016 виділити 1/2 частки в натурі квартири АДРЕСА_3, загальною площею 23,35 кв. м., що належить ОСОБА_1, на самостійну квартиру з окремим виходом, враховуючи планування, поверховість, інженерні комунікації, у складі житлових і підсобних приміщень, регламентованих вимогами ДБН В. 2.2-15-2005, що діють, "Житлові будівлі. Основні положення" - технічно не є можливим.

Ринкова вартість 1/2 частки трикімнатної квартири АДРЕСА_4, що належить позивачу, складає 302650 грн.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.10.2016 за відповідачем зареєстровано право власності на 1/2 частку спірної квартири.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою вправі власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку (квартири), що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку (квартири) із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Як зазначено в Постанові Судової палати в цивільних справах Верховного суду України від 03.04.2013 визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Як вбачається з матеріалів справи, висновком експерта встановлено, що виділити в натурі частку позивачу неможливо.

Позивач просить стягнути з відповідача компенсацію вартості частки. Відповідач зазначила та надала докази, що не має можливості виплатити компенсацію в розмірі 302 650 грн., оскільки вона перевищує сукупний семирічний дохід. Окрім цього, відповідач перебуває в стані вагітності і її доходи можуть ще зменшитись.

Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 19.02.2014 у справі № 6-4ц14: "Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

При вирішенні справ про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, що знаходиться у спільній частковій власності, крім вказаної спеціальної норми суду слід врахувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду слід ретельно вивчити обставини справи з метою з'ясувати, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки.

Обмежуючи право позивача на грошову компенсацію вартості частки квартири, якою фактично володіють та користуються лише відповідачі, і виходячи при цьому з інтересів останніх (їх скрутного матеріального становища), суду слід перевірити можливості сплати відповідачами такої компенсації і враховувати, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших."

Таким чином, суд виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи майновий стан відповідача вважає, що вимоги про стягнення з відповідача компенсації вартості частки задоволенню не підлягають.

Посилання позивача на те, що відсутність рішення про стягнення компенсації порушить його права, не можуть бути прийняті судом оскільки, квартира трикімнатна і позивачем не надано доказів неможливості спільного проживання в ній співвласників, встановлення порядку користування, або у випадку створення перешкод відповідачем, стягнення компенсації за неможливість користування майном, а не вартості частки.

Дослідивши докази, долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки квартири або виплату компенсації вартості частки в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв