1Справа № 335/6284/14-ц 2/335/586/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Гашук К.В., при секретарі Лєдовій А.С., за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, який в ході судового розгляду справи неодноразово уточнювався.

В обґрунтування позову (з урахуванням уточненої позовної заяви від 31.05.2016 року) ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що 05.01.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, був укладений кредитний договір б/н, за яким позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту ОСОБА_4 керувався п. 3.2., п. 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг, в яких зазначено, що клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним та Банком договір, що підтверджується його підписом у заяві.

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав та надав позичальнику кредит у розмірі встановленому договором.

Проте, відповідач взяті на себе зобовязання щодо погашення заборгованості в повному обсязі не виконував внаслідок чого в нього утворилась заборгованість за кредитним договором.

Так, судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.04.2008 року по справі № 2н-312/08 з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнута заборгованість у розмірі 5038 грн. 83 коп., яка станом на 06.04.2008 року складалась із заборгованості за кредитом в сумі 2 940 грн. 75 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 2 098 грн. 08 коп.

Зазначений судовий наказ виконано боржником лише 27.05.2013 року, у звязку з чим ПАТ КБ «ПриватБанк» до моменту погашення тіла кредиту, 27.05.2013 року, здійснював нарахування відсотків, які, на думку позивача, підлягають стягненню з відповідача.

Після погашення заборгованості за судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.04.2008 року станом на 31.03.2014 року відповідач має заборгованості за відсотками у розмірі 10 485 грн. 84 коп., які було нараховано до 27.05.2013 року.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що в силу ст. 599 ЦК України зобовязання припиняються виконанням проведеним належним чином, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 485 грн. 84 коп.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, з підстав які викладені у позовній заяві.

Відповідач та його представник у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, просили суд відмовити у задоволенні позову з підстав їх недоведеності. При цьому, відповідач пояснив, що він дійсно підписував заяву на отримання кредитного ліміту, проте, ні картку, ні кредитні кошти так від Банку він і не отримував. Грошовими коштами не користувався. Зазначив, що надані позивачем документи не свідчать про реальне укладення кредитного договору, який за формою та змістом повинен відповідати вимогам ЦК України. Погашення заборгованості, яка була стягнута на підставі судового наказу, ним було зроблено у звязку з необхідністю усунути перешкоди у його виїзді за кордон.

Вислухавши представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, суд приходить до висновку, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як визначено ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Разом з тим, відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом встановлено, що 05.01.2005 року ОСОБА_2 підписав заяву на отримання у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитної картки Універсальна з кредитним лімітом 1 150 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно підписаної відповідачем заяви від 05.01.2005 року, оригінал якої було оглянуто судом, ОСОБА_2 було видано кредитну картку № 825620, при цьому датою відкриття рахунку зазначено 26.12.2005 року. Вказані обставини підтверджуються підписами посадових осіб ПАТ КБ «ПриватБанк» та печатками юридичної особи (а. с. 2 Т. 2).

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування факту видачі кредитної картки із встановленим умовами договору кредитним лімітом ОСОБА_2, крім власних пояснень, суду не надав.

Як вбачається з наданих представником позивача суду документів, строк дії картки, яка була видана відповідачу за заявою від 05.01.2005 року, визначено до грудня 2008 року (а. с. 197, Т. 1).

Зі змісту заяви ОСОБА_2 від 05.01.2005 року, яку він особисто підписав, що підтвердив у судовому засіданні, вбачається, що останній погодився, що вказана заява разом із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами становлять між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг.

Своїм підписом ОСОБА_2 підтвердив, що він ознайомлений та згоден з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами Банку

Згідно заяви від 04.08.2006 року, яка підписана особисто ОСОБА_2 (а.с. 1 Т. 2), що ним не спростовувалось, за вказаною кредитною карткою було збільшено кредитний ліміт до 3 000 грн. Визначено порядок погашення заборгованості, а саме щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості.

Згідно виписки з особового рахунку ОСОБА_2 (а. с. 54-60 Т.1.) вбачається, що 05.01.2006 року, що не суперечить даті відкриття рахунку за заявою (26.12.2005 року), на платіжну карту відповідача було встановлено кредитний ліміт в сумі 1150 грн., які і було передбачено умовами заяви від 05.01.2005 року, а 04.08.2006 року вказаний кредитний ліміт було збільшено до 3 000 грн., що відповідає заяві ОСОБА_2 про збільшення кредитного ліміту від 04.08.2006 року.

Як вбачається з витребуваних судом матеріалів справи № 2н-312/08 за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2, 23 квітня 2008 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя винесено судовий наказ, відповідно до якого з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 5 038 грн. 83 коп., яка згідно розрахунку складалася із заборгованості за кредитом в сумі 2 940 грн. 75 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 2 098 грн. 08 коп.

Згідно довідки Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ від 12.04.2016 року № 324/4 (а. с. 206 Т. 1), 26.09.2012 року для погашення заборгованості за судовим наказом надійшли грошові кошти в сумі 5 652 грн. 93 коп. На рахунок стягувача кошти були перераховані за платіжними дорученнями 19.04.2013 року. Виконавче провадження закінчено відповідно до п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження»

Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 визнавав борг перед ПАТ КБ «ПриватБанк», а отже і визнавав наявність договірних правовідносин, між сторонами по справі.

Більш того, з матеріалів цивільної справи № 2н-312/08 вбачається, що із заявою про скасування судового наказу відповідач звернувся лише у серпні 2015 року. Тобто, сплативши борг за судовим наказом у вересні 2012 року, відповідач оскаржив виконавчий документ лише через три роки, вже після звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» із позовними вимогами про стягнення заборгованості за відсотками, які були нараховані позивачем до фактичного виконання грошового зобовязання та ухвалення по цій справі рішення суду про відмову у задоволенні позову, яке було в подальшому скасовано ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Вказані обставини спростовують доводи відповідача та його представника, що примусове виконання судового наказу, шляхом особистого внесення грошових коштів на рахунок виконавчої служби, відбулося лише у звязку з необхідністю на той час усунути перешкоди відповідачу у виїзді за кордон.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-1206цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що після ухвалення судового наказу відносини сторін кредитного договору не були припиненими, а отже кредитор мав право нараховувати проценти за користування кредитними коштами, які були передбачені кредитним договором до моменту погашення заборгованості за судовим наказом.

Як вбачається з розрахунку ПАТ КБ «ПриватБанк», який додано до уточненої позовної заяви від 31.05.2016 року, і не спростовано відповідачем, заборгованість ОСОБА_2 за відсотками, які нараховані за користування кредитними коштами, за період з моменту винесення судового наказу і до 27.05.2013 року (дата погашення, як зазначає позивач, тіла кредиту) складає 10 485 грн. 84 коп.

Враховуючи викладені вище обставини, суд вважає позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, у вигляді нарахованих відсотків до повного погашення заборгованості за кредитом є обґрунтованими.

Разом з тим, суд не погоджується з вимогами позивача про стягнення відсотків за період з дня винесення судового наказу до 27.05.2013 року, дати перерахування Орджонікідзевським ВДВС Запорізького МУЮ грошових коштів на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки судом встановлено, що зобовязання за судовим наказом було виконано ОСОБА_2 26.09.2012 року шляхом перерахування грошових коштів на рахунок УДКСУ у м. Запоріжжі Запорізької області 26.09.2012 року.

Відповідно до п. п. 11.2.6., 11.2.7. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України N 74/5 від 15.12.99, яка діяла на час виконання відповідачем судового наказу, встановлено порядок та строки протягом яких посадові особи державної виконавчої служби повинні вжити заходи щодо перерахування коштів, які надійшли від боржників на рахунок стягувача.

Так, у міру надходження з органу Державного казначейства України виписок про наявність на спеціальному реєстраційному рахунку з обліку депозитних сум коштів у книгу негайно вносяться записи. При надходженні коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби особа, відповідальна за ведення книги обліку депозитних сум, повинна негайно повідомити начальника органу державної виконавчої служби, від якого боржника чи стягувача надійшли кошти і в якій сумі. Начальник органу державної виконавчої служби на виписці з рахунку Державного казначейства України ставить напис "ознайомлений", підпис та дату ознайомлення.

Після цього не пізніше наступного робочого дня особа, відповідальна за ведення книги обліку депозитних сум, повідомляє державного виконавця про надходження депозитних сум. Державний виконавець на виписці Державного казначейства України поряд із сумою, що надійшла на рахунок, ставить дату та підпис.

У разі відсутності відомостей, яким чином провадити виплату коштів, державний виконавець повідомляє стягувача про наявність належних йому коштів та пропонує йому повідомити шляхи отримання ним коштів (через фінансові установи з обов'язковим зазначенням реквізитів для перерахування коштів або поштовим переказом із зазначенням повної адреси стягувача).

Після цього не пізніше двох робочих днів від дня ознайомлення з інформацією про надходження коштів державний виконавець у разі достатності суми для покриття всіх вимог стягувача та наявності відомостей від стягувача про шляхи отримання ним коштів готує одне розпорядження (в тому числі за зведеним виконавчим провадженням), яким визначає належність указаних коштів та спосіб перерахування стягувачу, яке затверджується начальником органу державної виконавчої служби із зазначенням дати та скріплюється печаткою органу державної виконавчої служби. Указане розпорядження готується в двох примірниках, оригінал видається особі, відповідальній за ведення книги обліку депозитних сум, копія залишається у виконавчому провадженні.

Копії платіжних доручень про перерахування коштів стягувачам долучаються до матеріалів виконавчого провадження, яким визначено належність указаних коштів стягувачам.

Підготовка розрахункових документів про перерахування коштів здійснюється особою, відповідальною за ведення книги обліку депозитних сум, не пізніше трьох робочих днів з дня отримання розпорядження державного виконавця.

Несвоєчасне перерахування Орджонікідзевським відділом державної виконавчої служби Запорізького МУЮ грошових коштів на рахунок стягувача (через вісім місяців після внесення грошових коштів боржником) не є підставою для цивільної відповідальності боржника - ОСОБА_2, а тому суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за відсотками за період з дня ухвалення судового наказу до виконання ОСОБА_2 зобовязання за кредитним договором у вигляді погашення кредитного ліміту, а саме 26.09.2016 року.

Згідно розрахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість ОСОБА_2 по нарахованим відсоткам за період з 31.03.2008 року по 28.09.2012 року становить 9 262 грн. 49 коп. і саме ця сума, на думку суду, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

За таких обставин позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а заперечення відповідача ОСОБА_2 з приводу необґрунтованості позовних вимог, з урахуванням викладених вище обставин, суд вважає неприйнятними.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Сягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «ПриватБанк» заборгованість за відсотками, які нараховані за користування кредитними коштами за кредитним договором № б/н від 05 січня 2005 року у розмірі 9 262 (девять тисяч двісті шістдесят дві) гривні 49 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «ПриватБанк» судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості у заявленому Публічним акціонерним товариством ОСОБА_4 «ПриватБанк» розмірі відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 05 жовтня 2016 року.

Повний текст судового рішення виготовлено 07 жовтня 2016 року.

Суддя: К.В. Гашук