У Х В А Л А

7 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Дмитрівського навчально-виховного комплексу Радехівського району Львівської області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

Радехівський районний суд Львівської області рішенням від 4 квітня 2016 року, доповненим додатковим рішенням цього ж суду від 20 квітня

2016 року, позов ОСОБА_4 задовольнив частково: визнав протиправним та скасував наказ Дмитрівського навчально-виховного комплексу Радехівського району Львівської області (далі - Дмитрівське НВК Радехівського району Львівської області) від 28 грудня 2015 року про звільнення ОСОБА_4 з роботи, поновив її на посаді прибиральниці Дмитрівського НВК Радехівського району Львівської області з 28 грудня 2015 року, а також стягнув з останнього на користь ОСОБА_4 4 тис. 708 грн 60 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29 грудня 2015 року до 4 квітня 2016 року включно (з урахуванням податків та обов'язкових платежів); вирішив питання розподілу судових витрат; у задоволенні решти позовних вимог відмовив; допустив негайне виконання рішення в частині стягнення середньомісячного заробітку за один місяць.

Апеляційний суд Львівської області 30 червня 2016 року рішення Радехівського районного суду Львівської області від 4 квітня 2016 року та додаткове рішення цього ж суду від 20 квітня 2016 року скасував та ухвалив нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 1 серпня 2016 року відмовив ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 ЦПК України.

31 жовтня 2016 року до Верховного Суду України звернулася

ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 серпня 2016 року, посилаючись на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме положень статей 40, 43, 147, 148, 149 та 235 Кодексу законів про працю України та статті 55 Конституції України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування своїх доводів заявниця надала ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від

2 квітня й 30 вересня 2015 року та ухвали Верховного Суду України від

1 квітня 2009 року й 7 липня 2010 року постановлені ним, як судом касаційної інстанції.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявниця, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив з дотримання відповідачем норм законодавства, що регулюють порядок притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності та розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого органу, передбачені статтями 40, 43, 147 та 149 КЗпП України, а також відсутності підстав для задоволення позовних вимог позивачки.

Наданими для порівняння ухвалами від 1 квітня 2009 року та 30 вересня 2015 року суди касаційної інстанції скасували ухвалені в справах рішення та передали справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, оскільки судами не встановлені фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 2 квітня 2015 року погодився з висновками суду апеляційної інстанції, який встановивши порушення відповідачем вимог трудового законодавства при звільненні позивача з роботи на підставі частини третьої статті 40 КЗпП України, визнав незаконним наказ про звільнення, поновив позивача на роботі, стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу тощо.

Ухвалою від 7 липня 2010 року суд касаційної інстанції залишив без змін рішення суду першої інстанції, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Порівняння зазначених судових рішень, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосували норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Дмитрівського навчально-виховного комплексу Радехівського району Львівської області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 серпня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко