Ухвала

іменем україни

25 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області до ОСОБА_4, за участю заступника прокурора Київського району м. Одеси, треті особи: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, про зобов'язання знести самовільно збудований житловий будинок, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області (далі - Інспекція ДАБК в Одеській області), правонаступником якої є Департамент Державної архітектурно-будівельна інспекції в Одеській області (далі - Департамент ДАБІ в Одеській області) звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивачем на підставі наказу від 16 вересня 2013 року № 114 та направлення для проведення позапланової перевірки було проведено позапланову перевірку по АДРЕСА_1. За результатами перевірки було встановлено, що на території земельної ділянки за вказаною адресою, площею 4 га, ОСОБА_4 виконуються будівельні роботи з будівництва 5-ти поверхового житлового будинку, без права на їх виконання, що є порушенням ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Враховуючи викладене, позивач просив зобов'язати ОСОБА_4 знести за власний рахунок самовільно збудований 5-ти поверховий будинок.

У січні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив замінити неналежного позивача - Інспекцію ДАБК в Одеській області на належного позивача - Департамент ДАБІ в Одеській області, а також просив зупинити провадження по справі до залучення до участі у справі правонаступника позивача.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01 березня 2016 року, заяву задоволено частково. Залучено Департамент ДАБІ в Одеській області в якості правонаступника Інспекції ДАБК в Одеській області. У задоволенні клопотання в частині зупинення провадження у справі відмовлено. Провадження у справі закрито. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2015 року. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалами апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2015 року та від 11 червня 2015 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані ухвали в частині закриття провадження у справі та скасування заходів забезпечення позову, а справу в цій частині направити до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки ухвали місцевого та апеляційного судів в частині вирішення питання про заміну неналежного позивача заявником не оскаржується, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України не є предметом касаційного перегляду.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 324 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 1, 3, 4, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 31 - 33 ч. 1 ст. 293 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку і ухвали апеляційного суду, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Враховуючи наведене, касаційна скарга на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01 березня 2016 року в частині скасування заходів забезпечення позову не може бути переглянута в касаційному порядку, оскільки зазначені ухвали не підлягають касаційному оскарженню в цій частині відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 324 ЦПК України.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про закриття касаційного провадження у даній справі в частині скасування заходів забезпечення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга в частині вимог про скасування ухвали Київського районного суду м. Одеси від 22 січня 2016 року та ухвали апеляційного суду Одеської області від 01 березня 2016 року в частині закриття провадження у справі не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Вирішуючи спори про знесення самочинно збудованого нерухомого майна, де позов заявлений суб'єктом владних повноважень на виконання владних управлінських функцій зі здійснення контролю, у зв'язку з порушенням забудовником вимог законодавства з питань будівництва (ч. 7 ст. 376 ЦК України), судам слід перевіряти, чи не є відносини між сторонами публічно-правовими та чи підлягає зазначений спір вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року № 6-137цс14 та від 24 червня 2015 року № 6-381цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Закриваючи провадження у справі, суди попередніх інстанцій, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшли вірного висновку, що позивач звернувся до суду як суб'єкт владних повноважень на виконання владних управлінських функцій зі здійснення контролю у сфері містобудування у зв'язку з порушенням забудовником вимог законодавства з питань будівництва та містобудування.

Адже ст. 7 Закону України «Про основи містобудування» визначено, що державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Таким чином, суди врахували, що відносини між сторонами є публічно-правовими, а тому зазначений спір не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про закриття провадження у справі. Крім того, апеляційний суд перевірив законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказану ухвалу без змін в цій частині.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Закрити касаційне провадження у справі за позовом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, Департаменту Державної архітектурно-будівельна інспекції в Одеській області до ОСОБА_4, за участю заступника прокурора Київського району м. Одеси, треті особи: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, про зобов'язання знести самовільно збудований житловий будинок, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01 березня 2016 року, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01 березня 2016 року в частині вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову.

Касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01 березня 2016 року в частині закриття провадження у справі відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01 березня 2016 року в частині закриття провадження у справі залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С.Висоцька

О.В.Кафідова