АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Фаркош Ю.А.
№22-ц/796/7069/2016 Доповідач Кравець В.А.
Справа №757/1636/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Качана В.Я., Шиманського В.Й.,

за участю секретаря Дуки В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 лютого 2016 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, треті особи: субєкт підприємницької діяльності фізична особа підприємець ОСОБА_5, приватний нотаріус ОСОБА_6 про визнання договору дарування квартири недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 рокупозивач ОСОБА_3 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати недійсним правочин укладений між ОСОБА_7, яка діяла від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від 26.02.2015р. № 246 визначеного як, Договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 загальною пл. 304,50 кв.м., житловою площею пл. 152,80 кв.м. у звязку з його фіктивністю та ухиленням ОСОБА_4 від виконання своїх цивільно-правових обовязків.

Також позивачем було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 загальною пл. 304,50 кв.м., житловою пл. 152,80 кв.м. та заборонити відповідачам вчиняти будь-які дії спрямовані на відчуження та обтяження нерухомого майна.

Мотивував заяву тим, що відповідачі можуть відчужити квартиру на користь інших осіб, що ускладнить виконання рішення суду, оскільки при укладенні договору дарування мало місце переховування майна боржником ОСОБА_4 та імітація правочину, тобто з відсутністю наміру створити відповідні правові наслідки.

Вважає, що Договір дарування квартири грубо порушує майнові права та інтереси ОСОБА_3 та ФОП СПД ОСОБА_5 на відновлення свого порушеного зі сторони ОСОБА_4 матеріального становища, у звязку з не виконанням та ухиленням ОСОБА_4 від сплати боргу за купівлю у ОСОБА_3 частки у розмірі 40 %.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 лютого 2016 року заяву задоволено.

Накладено арешт на квартиру № 10, яка знаходиться в будинку № 5 по вул. Крутий узвіз у м. Києві. Допущено негайне виконання ухвали суду.

Не погоджуючись з ухвалою, представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її, посилаючись на невідповідність ухвали нормам процесуального права.

Вказує на те, що наявність умислу в діях ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за відсутності належних та допустимих доказів в розумінні ст. 57 ЦПК України є виключно його припущенням, ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, ОСОБА_3 разом з підписанням Договору Відступлення втратив право звертатись до суду з вимогами похідними від Договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» №1491 від 17 грудня 2014 року, тобто позовна заява підписана неналежним позивачем і не підлягає задоволенню.

Зазначила, що дана квартира не є предметом заявлених вимог, реєстрація речових прав на дану квартиру за іншими особами, не виключає підстав для визнання недійсним Договору дарування, а тому не може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення таких вимог.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав:

Задовольняючи заяву, суд виходив з того, що в даному випадку між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Проте, з таким висновком суду погодитись неможливо з огляду на наступне.

Відповідно до ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною 3 ст. 152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Все це повинно бути мотивовано, а не шаблонний перепис диспозиції норми права. Тому не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 3 ст. 151 ЦПК.

Крім того, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

З матеріалів справи убачається, що предметом спору є квартира №10, яка знаходиться в будинку № 5 по вул. Крутий узвіз у м. Києві.

З виділених матеріалів справи убачається наступне.

17 грудня 2014р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла», який зареєстрований під номером 1491, за яким позивач передав належну йому частку у Статутному капіталі товариства у розмірі 40%, що становить 8 000 000 млн. грн.

Проте, відповідач не виконав належним чином свої зобовязання, які передбачені п. п. 1,6 Договору та не сплатив вказаної суми коштів та подав на державну реєстрацію зміни до установчих документів щодо складу учасників товариства, внаслідок чого на момент звернення з цим позовом виникла заборгованість.

05.05.2015р. між ОСОБА_3 та СПД ФОП ОСОБА_5 був укладений нотаріально посвідчений договір про відступлення права вимоги за Договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» №1491 від 17 грудня 2014р та про зміну Первісного кредитора на нового.

12.05.2015р. новим кредитором СПД-ФОП ОСОБА_5 було направлено вимогу ОСОБА_4 про невиконання простроченого грошового зобовязання за договором купівлі-продажу частки у статутному фонді ТОВ «Торговий дім «Камілла».

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про передчасність висновків суду про забезпечення позову, оскільки ОСОБА_3 передав своє право вимоги за договором купівлі продажу частки у статутному капіталі, а нерухоме майно квартира №10, яка знаходиться в будинку № 5 по вул. Крутий узвіз у м. Києві не була предметом цього договору.

Крім того, суд не звернув уваги на те, що позивач не був власником спірної квартири та не є стороною правочину (договору дарування).

Також у своїй позовній заяві ОСОБА_3 посилається на те, що він при відступленні права вимоги за Договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» СПД-ФОП ОСОБА_5, надав майнову поруку за виконання Боржником грошового зобовязання, визначеного в п.6 ч.2 Основого договору в розмірі 20 000 грн.

Разом з тим, на думку судової колегії, суд першої інстанції не визначився із співмірністю заходів забезпечення позову із заявленими вимогами, оскільки розмір вимог позивача до боржника ОСОБА_4 становить 20 000,00 грн., а предмет забезпечення позову квартира загальною пл. 304,50 кв.м. та житловою пл. 152,80 кв.м.

Відповідно до ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Оскільки, ухвала постановлена з порушенням процесуальних норм права, така ухвала підлягає до скасування з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303,304,307,311, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 лютого 2016 року в справі скасувати, питання щодо забезпечення позову направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з часу її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді