Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Мурашової Н.А.

при секретарі - Чалій Т.П.

за участю позивачки - ОСОБА_1

представника позивачки - ОСОБА_2

представника відповідачів - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, Міського комунального підприємства «Основаніє» про встановлення факту постійного проживання без реєстрації місця проживання, про визнання членом сім'ї наймача, про зобов'язання укласти договір найму житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

26.01.2016р. позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, який мотивує тим, що її батько ОСОБА_4 був наймачем житлового приміщення - однокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 40,04 кв.м., житловою площею 18,9 кв.м., де постійно проживав з 2000р. по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 З 2007 року вона стала проживати без реєстрації разом із батьком в даній квартирі як член його сім'ї, де постійно проживає і до теперішнього часу. Вони з батьком вели спільне господарство, спільно харчувалися, мали спільний бюджет, були пов'язані спільним побутом та мали взаємні права та обов'язки, взаємно піклувалися один про одного, робили ремонт в квартирі, сплачували комунальні послуги. Відносини між ними були добрі. Батько, як наймач, не оспорював її право на користування квартирою, нарівні з ним вона несла усі обов'язки та мала усі права, які випливають з договору найму житлового приміщення. В квартирі більше ніхто не проживав і не був зареєстрований. Між нею та наймачем іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням не було. Іншого житла вона немає. Перед смертю 12.02.2013р. батько звернувся до Хортицького РВ УДМСУ в м.Запоріжжі з заявою щодо її реєстрації у вказаній квартирі, вона також подала аналогічну заяву, знявшись перед цим з реєстрації за попередньою адресою. Вказані обставини встановлені постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2014р. Але після смерті батька відповідачі відмовляють їй в укладанні з нею договору найму вказаного житлового приміщення з посианням на відсутність у неї права користування вказаним житлом.

Просить встановити факт її проживання без реєстрації місця проживання з 01.01.2007р. по 26.01.2016р. за адресою АДРЕСА_1, визнати її членом сім'ї наймача - ОСОБА_5, зобов'язати відповідачів укласти з нею договір найму житлового приміщення - однокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 40,04 кв.м., житловою площею 18,9 кв.м.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених в позовній заяві. Просять його задовольнити.

Крім того, позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що вона мешкає в спірній квартирі з 2007 року без реєстрації зі згоди наймача - батька. До 12.03.2013р. була зареєстрована за іншою адресою: АДРЕСА_2. На даний час реєстрації немає, оскільки в реєстрації за адресою місця проживання батька їй було відмовлено з тих підстав, що вона не надала документи, що підтверджують її право користування спірною квартирою. Протягом 2007-2013р. вони з батьком не звертались до відповідних органів з приводу її реєстрації в спірному житлі, оскільки не було часу на це і не вбачали для цього потреби, вважали квартиру своєю власністю. Звернулись лише 12.02.2013р., коли батько став погано себе почувати. Після такого звернення вона і дізналась, що квартира є службовою. До батька вона переїхала у зв'язку з тим, що стан його здоров'я погіршився, він страждав на епілепсію, у нього часто були приступи і він потребував догляду. На диспансерному обліку він з цим захворюванням не знаходився, до лікарів звертався у зв'язку з іншими хворобами - язва шлунку, суставів, травма ноги. Вони жили з батьком разом, вона піклувалась про нього, готувала їжу, прибирала, вони робили косметичний ремонт, вона купила новий холодильник. У них був спільний бюджет. Деякий час батько працював, вона також працювала офіційно. В 2011р. вона зареєструвала шлюб та на декілька місяців переїхала мешкати до чоловіка, але життя не склалося і вона повернулась до батька. Потім вточнила, що мешкала з чоловіком 2-3 місяці до реєстрації шлюбу за іншою адресою, але вона не припиняла спілкуватися з батьком та доглядати його. Після реєстрації шлюбу вони з чоловіком переїхали до батька і прожили у нього також 2-3 місяці, після чого чоловік від неї пішов. Шлюб на даний час між ними не розірвано. Коли батько помер, вона здійснила його поховання і залишилась мешкати в квартирі. З приводу реєстрації в цій квартирі та укладання з нею договору найму житла вона неодноразово зверталась до відповідачів, але їй було відмовлено з посилання на те, що вказана квартира є службовою і вона немає права на користування нею. Дійсно є судове рішення, яким вирішено питання про її право користування вказаною квартирою, рішенням суду в її позові відмовлено. Але вона не згодна з тим, що вказана квартира є службовою, оскільки суду не були надані відповідні докази. Крім того, існують декілька рішень судів із суперечливими висновками щодо цієї обставини. Окремо з приводу вирішення спору щодо статусу спірної квартири, оскарження відповідних дій відповідачів вона до суду не зверталась. Вважає, що вказана квартира є комунальною власністю, оскільки з її батьком було укладено типовий договір найму, який відповідно може бути змінений у зв'язку зі смертю основного наймача і до неї як до члена його сім'ї переходить право на укладання нового договору найму. Для того, щоб вирішити цей спір їй необхідно встановити факт постійного проживання у вказаній квартирі і визнати її членом сім'ї наймача.

Представник позивачки ОСОБА_2 в судовому засіданні також пояснив, що встановлення факту постійного проживання позивачки без реєстрації за адресою спірного помешкання та визнання її членом сім'ї померлого наймача пов'язується з виникненням у неї права користування цим житловим приміщенням, яке не є службовим, як вказує представник відповідачів. Дійсно існує судове рішення, що набрало законної сили, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання за нею права користування спірним житлом і задоволено позов Запорізької міської ради про її виселення. Але при розгляді тієї справи сторони обґрунтовували свої вимоги та заперечення іншими обставинами, ніж є предметом розгляду за даною цивільною справою. На той час спору щодо проживання ОСОБА_1 в спірному помешканні з 2007р. по 2016р. не було і він в судовому порядку не вирішувався.

Представник відповідачів - Запорізької міської ради, МКП «Основаніє» - ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просить в їх задоволенні відмовити.

Також пояснила, що доказів на підтвердження факту постійного проживання позивачки за вказаною адресою суду не надано, її пояснення та пояснення свідків в судовому засіданні є плутаними, надані нею документи містять суперечливі дані, не є належними. Про те, що позивачка мешкає в спірній квартирі, відповідачам стало відомо після смерті ОСОБА_5, коли ОСОБА_1 звернулась до них з приводу реєстрації в спірному помешканні і в них виник спір щодо її права користування цією квартирою. Вказаний спір був вирішений рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21.07.2015р., яке набрало законної сили і за яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання її наймачем спірного житла та визнання права користування ним, а задоволено позов Запорізької міської ради про її виселення. Цим судовим рішенням встановлено, що спірна квартира є службовою, за життя ОСОБА_5 не звертався з заявами про її виключення з числа службових, хоча мав таке право, тому позивачка не має права користування таким житлом, що і стало причиною відмови їй в укладанні з нею договору найму.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2., дошлюбне прізвище - ОСОБА_1, є донькою ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Після смерті ОСОБА_5 між сторонами виник спір щодо права користування квартирою АДРЕСА_1, який вирішувався в судовому порядку.

Так, рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21.07.2015р. (справа № 2/337/975/2015, ЄУН 337/1940/15-ц), яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 22.10.2015р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.02.2016р., відмовлено в повному обсязі в задоволенні позову ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, Міського комунального підприємства «Основаніє», третя особа - Восьма Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права користування житловим приміщення, визнання наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача.

Цим же судовим рішенням задоволено повністю позов Запорізької міської ради до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги, - МКП «Основаніє», про виселення і ОСОБА_1 виселена з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21.07.2015р. набрало законної сили 22.10.2015р., є обов'язковим для виконання і на даний час звернуто до примусового виконання.

Згідно з ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вищевказаним судовим рішенням встановлено, що квартира АДРЕСА_1 є власністю Запорізької міської ради і перебуває на балансі МКП «Основаніє». У вказаній квартирі мешкав та був зареєстрований батько позивачки ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 Останній вселився у вказану квартиру на підставі ордеру на службове жиле приміщення, на даний час спірна квартира має статус службової, у зв'язку з чим виниклі між сторонами спірні правовідносини урегульовані положеннями, зокрема ст.123 ЖК України, яка не передбачає застосування правил ст.106 ЖК України та виключає зміну договору найму жилого приміщення внаслідок визнання наймачем іншого члена сім'ї.

Також встановлено, що в зазначеній квартирі після смерті ОСОБА_5 ніхто не зареєстрований, відповідального квартиронаймача немає. В квартирі мешкає ОСОБА_1, яка самоправно, без будь-яких правових підстав вселилася до спірної квартири. Остання не перебуває та не перебувала у трудових відносинах з МКП «Основаніє», приймала у 2008р. участь у приватизації та є співвласником іншого житла - квартири за адресою: АДРЕСА_2, де і була зареєстрована з 22.05.2001р. по 12.03.2013р., до теперішнього часу зберігає право користування цим жилим приміщенням. Тому ОСОБА_1 не набула права користування спірним житлом, не має права вимагати визнання її наймачем спірного житлового приміщення за раніше укладеним договором найму житлового приміщення замість попереднього наймача, мешкає в квартирі без будь-яких правових підстав і підлягає виселенню.

Таким чином, вказані обставини відповідно до ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи, яка стосується встановлення факту постійного проживання позивачки за адресою спірного житлового помешкання та визнання її членом сім'ї померлого наймача ОСОБА_5, що пов'язується позивачкою з виникненням у неї права користування спірним житлом та необхідно їй для укладання з нею договору найму житлового помешкання.

Вирішуючи цей спір, суд виходить з того, що відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність чи взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений життя інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ст.29 ЦК України місцем проживання особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація місця проживання - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до ст.6 вказаного Закону України громадяни України зобов'язані протягом 30 календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибутті до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Згідно з ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення.

Згідно з ч.1,2 ст.106 ЖК України повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

При цьому, за змістом ст.65 ЖК України за особою, яка проживає у наймача жилого приміщення як член його сім'ї, не може бути визнано право користування цим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання у приватизованому нею жилому приміщенні.

Відповідно до ст.123 ЖК України порядок користування службовими житловими приміщеннями встановлюється цим кодексом та іншими актами законодавства України.

До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.234, п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України суд вправі встановити факт, що має юридичне значення, зокрема, факт проживання особи у певному місці, за певною адресою та факт проживання однією сім'єю.

При цьому, виходячи з вимог діючого законодавства та роз'яснень, що містяться в постанові Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», юридичними є факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Суд може встановлювати такі факти, якщо чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник немає іншої можливості одержати або відносити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. В залежності від наявності чи відсутності спору про право такі факти можуть встановлюватися судом відповідно в позовному чи окремому провадженні. Факт, який не породжує для особи ніяких юридичних наслідків, не підлягає встановленню.

Позивачка просить встановити факт постійного її проживання без реєстрації місця проживання з 01.01.2007р. по 26.01.2016р. в квартирі АДРЕСА_1 та визнати її членом сім'ї померлого наймача ОСОБА_5, надавши суду такі докази:

-копію заяви ОСОБА_5 від 12.02.2013р. на адресу Хортицького РВ в м.Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області, відповідно до якої він просив зареєструвати за вищевказаною адресою разом з ним його доньку ОСОБА_1, яка постійно проживає разом з ним та здійснює догляд за ним (арк..8)

-копію заяви ОСОБА_1 від 12.02.2013р. на адресу Хортицького РВ в м.Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області, відповідно до якої вона просила зареєструвати її за вищевказаною адресою, оскільки вона постійно проживає разом з батьком ОСОБА_5 та здійснює догляд за ним (арк..9)

- копію заяви ОСОБА_1 від 20.08.2013р. на адресу ПАТ «Кабельна телевізійна система «Воля», відповідно до якої вона просить не виставляти рахунки за адресою - АДРЕСА_1 у зв'язку зі смертю абонента ОСОБА_5 (арк..70)

-копію акту обстеження квартири АДРЕСА_1 від 30.09.2014р., відповідно до якого в її присутності було проведено обстеження технічного стану вказаної квартири у зв'язку з залиттям (арк..71)

-копію направлення на держповірку приборів обліку води, встановлених в спірному житлі, яке було вручено ОСОБА_1 26.02.2014р. (арк..72)

-квитанції на сплату комунальних послуг за період з 2010-2016р. (арк..73-91)

-копію рахунку-фактури від 15.02.2013р. про здійснення ОСОБА_1 витрат на поховання ОСОБА_5 (арк..92,93)

-копію договору від 30.04.2010р. про надання послуг з газопостачання за вказаною адресою, який було укладено між ВАТ «Запоріжгаз» та ОСОБА_5, та підписаний від імені останнього ОСОБА_1 (арк..94-95)

-копію договору поставки продукції від 22.01.2012р., відповідно до якого ОСОБА_1 утримує розплідник котів, займається їх розведенням і замовила Товар для цього, зазначивши адресу свого проживання АДРЕСА_1 (арк..96)

-копію акту від 02.03.2016р., складеного мешканцями будинку АДРЕСА_1 в загальній кількості 20 осіб, підписаного старшим по під'їзду та старшим по будинку, відповідно до якого ОСОБА_1 постійно мешкала в квартирі АДРЕСА_1 разом зі своїм батьком ОСОБА_5 з 2007р. по теперішній час (арк..97)

-копію трудової книжки ОСОБА_5, відповідно до якої він протягом 2007-2012р. працював: з 01.11.2007р. по 07.04.2008р. - пропитчиком ТОВ «Спецвогнезахист», з 10.08.2008р. по 12.01.2009р. - газоелектрозварювальником ТОВ «Каская-НПМ», з 05.05.2010р. по 12.07.2010р. - слюсарем-сантехніком КП «ВРЕЖО №6», з 18.11.2010р. по 01.02.2011р. - електрозварювальником ТОВ «Каская-НПМ» (арк.110-115)

-копію трудової книжки ОСОБА_1, відповідно до якої остання працювала: з 03.05.2006р. по 30.07.2008р. в ТОВ «Союз-ВВ» бухгалтером, з 02.02.2010р. по 19.04.2010р. - бухгалтером ПП ОСОБА_7, з 29.04.2010р. по 21.06.2010р. отримувала допомогу по безробіттю, з 01.09.2010р. по 19.04.2013р. бухгалтером ТОВ «Термекс» (арк..153-154)

- виписку з історії хвороби № 8927 ЗОКБ-Гастроцентр, відповідно до якої ОСОБА_5 знаходився на стаціонарному лікуванні з 12.02.2007р. по 07.03.2007р. з діагнозом - язвенна хвороба 12-перстної кішки, хронічний панкреатит, аліментарна гіпотрофія 2 ступеня. Рекомендовано медикаментозне лікування, режим праці та відпочинку, санаторно-курортне лікування, нагляд у гастроентеролога (арк..155)

-виписку з історії хвороби №4870, відповідно до якої ОСОБА_5 знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні нейрореабілітації КУ «6-а міська клінічна лікарня» з 22.06.2012р. по 20.07.2012р. з діагнозом - тунельна нейропатія правового малоберцового нерва, парез правої стопи, хвороба Бехтерева, двосторонній сакроілеіт. Рекомендовано нагляд у невролога, ЛФК, масаж, медикаментозне лікування (арк.156)

-листи УЗД, відповідно до яких у ОСОБА_5 виявлені ознаки хронічного панкреатиту, холециститу, нейропатія правового малоберцового нерва (арк157-161)

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що мешкає в квартирі АДРЕСА_3, по сусідству з позивачкою. В даному будинку мешкає з 1987р. В квартирі АДРЕСА_1 мешкав ОСОБА_5, який працював в ЖЕК, останнім часом не працював. ОСОБА_1 є його донькою, з батьком вона стала мешкала з 2007р., коли його стан здоров'я погіршився, він страждав на епілепсію, у нього часто були загострення, він падав біля лифту. Вона особисто викликала йому швидку, інша сусідка повідомила ОСОБА_1 і та після цього переїхала до батька. Вона господарювала, купувала продукти та готувала їжу, ночувала, привезла туди телевізор, вже після смерті батька купила новий холодильник. В квартирі є її одяг, взуття. Стосунки між ОСОБА_1 та батьком були добрі. Спала ОСОБА_1 на дивані, батько- на ліжку, в одній кімнаті. З 2008-2009р. вона стала більше спілкуватись з ОСОБА_1, оскільки в них були спільні інтереси, вони розводять котів. У ОСОБА_1 в квартирі стоять будиночки для котів. Іноді вони святкували дні нароження разом, приходила до квартири ОСОБА_1 сестра ОСОБА_12 з чоловіком, вона також з ними спілкувалась. В 2011р. ОСОБА_1 уклала шлюб, вони стали мешкати з чоловіком у цій же квартирі, у батька, але міста було мало і через декілька місяців чоловік пішов. ОСОБА_1 мешкає до теперішнього часу.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що мешкає в квартирі АДРЕСА_4 і знає ОСОБА_1, яка мешкає в квартирі АДРЕСА_1, яка знаходиться поверхом нижче її квартири, ОСОБА_1 стала мешкати з батьком з 2007р. Вона запам'ятала це, оскільки з нею мешкає також хвора сестра і вона, починаючи з літа 2007р., дуже часто зверталась до ОСОБА_1 за допомагою, щоб викликати швидку для сестри, купити їм продукти харчування. 5 років тому у неї була операція у зв'язку з переламом ноги, ОСОБА_1 приходила до неї, допомогала по господарству, скуплялась, десь 2 рази на тиждень. Вона також бувала в квартирі ОСОБА_1, вони мешали там разом з батьком в одній кімнаті, де були меблі, ліжко, диван. В квартирі був одяг та взуття ОСОБА_1, вона приходила до неї в халаті. ОСОБА_1 купували продукти, готувала їжу, прибиралась. Вона працювала бухгалтером деякий час. Стосунки між нею та батьком були нормальні, вона піклувалась про нього. Коли він помер, ховала його ОСОБА_1. Після його смерті вона залишилась мешкати в квартирі. Їй також відомо, що ОСОБА_1 була одружена, десь мешкала з чоловіком 1-2 місяці, потім розійшлись, його ніколи не бачила.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що мешкає в квартирі АДРЕСА_5. В квартирі АДРЕСА_1 мешкав ОСОБА_5, який був батьком ОСОБА_1 Він страждав на епілепсію, часто у нього були приступи, він падав, лежав біля під'їзду, сусіди викликати швидку, повідомляли родичів. Після наступного такого приступу в 2007р. до нього переїхала ОСОБА_1, яка стала постійно з ним проживати. Вона скуплялась, готувала, прибирала, доглядала за батьком, стосунки були добрі. Вона працювала, уходила вранці, приходила увечері. В тиждень вони бачились 1-2 рази. В вересні, 5 років тому, вони святкували день народження ОСОБА_1 в цій квартирі. Вона заходила до квартири один раз на тиждень, в квартирі є мебля - диван та ліжко, жіночі речі знаходились - одяг, взуття різного виду стояло в коридорі. ОСОБА_1 купила холодильник новий ще при житті батька. Коли він помер, вона поховала його, приходила її сестра ОСОБА_12.

З'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно обставини справи, оцінивши надані суду докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, та достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позивачка ОСОБА_1 в порушення вимог ст.10,60 ЦПК України не довела суду сукупністю належних та допустимих доказів факт свого постійного проживання за вищевказаною адресою, зокрема, в період з 2007р. по лютий 2013р. включно.

В той же час факт її проживання в спірній квартирі з лютого 2013р. по теперішній час, фактично відповідачами не оспорюється і, крім того, встановлений рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21.07.2015р. та ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 22.10.2015р., згідно з якими позивачка ОСОБА_1 після смерті батька ОСОБА_5 самоправно, без будь-яких правових підстав зайняла спірне помешкання і мешкає в ньому з лютого 2013р., підлягає виселенню. Тому цей факт не підлягає доказуванню під час вирішення даної справи.

Вирішуючи справу, суд виходить з того, що місцем проживання фізичної особи є певне житлове приміщення, в якому особа переважно проживає, тобто де вона перебуває частіше і більше, ніж в інших місцях. Об'єктивними ознаками місця проживання є постійне чи переважне проживання громадянина саме в цьому місці. Крім того, виходячи з норм Закону України «Про свободу персування та вільний вибір місця проживання в Україні», місцем проживання особи є місце її реєстрації за певною адресою, за якою ведеться офіційне листування з особою та вручення їй офіційної кореспонденції. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Ознаками постійності проживання особи в певному житловому помешканні, на думку суду, є усталеність соціальних зв'язків в місці проживання, взаємність прав та обов'язків між особами, що спільно проживають і є членами однієї родини, організованість побуту, знаходження усього майна чи значної його частини за цією адресою, здійснення дій щодо утримання житла.

Суд вважає, що доказів, які б безумовно підтверджували факт постійного (безперервного, переважного) проживання позивачки з 2007р. по лютий 2013р. за адресою АДРЕСА_1, суду не надано і таких в ході судового розгляду не здобуто. Надані позивачкою докази не містять об'єктивних, достовірних і достатніх відомостей про те, що вона в зазначений нею період дійсно постійно мешкала за вищевказаною адресою, мала в цьому помешканні організований побут, там знаходилось її майно, вона вчиняла дії щодо утримання цього житла, за вказаною адресою здійснювалось листування з нею, вона зареєструвала місце свого проживання.

Так, дійсно за вищевказаною адресою мешкав батько позивачки ОСОБА_5, з яким позивачка в силу кровного споріднення (батько та донька) мала певний соціальний зв'язок, піклувалася та дбала про батька, надавала йому допомогу по господарству, готувала, прибирала, здійснила його поховання. Але, ці обставини, які ніким не заперечуються, на думку суду, не є достатніми для підтвердження факту постійного проживання позивачки разом з батьком за вищевказаною адресою, оскільки такі стосунки притаманні і особам, які спільно не проживають.

Оцінюючи докази на підтвердження факту проживання позивачки в період з 2007р. по лютий 2013р., суд враховує, що в задоволенні заяв ОСОБА_5 та ОСОБА_1 від 12.02.2013р. про реєстрацію останньої за спірною адресою органами державної міграційної служби України було відмовлено. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2014р. в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання відповідних дій вказаних органів неправомірними також було відмовлено з посиланням на те, що позивачка при зверненні з заявою про реєстрацію місця проживання не надала документів, які підтверджують її право на проживання в даному житлі (арк..10-12).

При цьому, суд враховує, що позивачка, вказуючи на своє фактичне проживання в спірному помешканні з 2007р. до лютого 2013р., тобто тривалий час не зверталась до уповноважених органів із заявами про реєстрацію місця свого проживання за вказаною адресою, в той час, коли відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України зобов'язані протягом 30 календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибутті до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

З відповідними заявами вона та її батько звернулись лише 12.02.2013р., безпосередньо перед смертю останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1 В судовому засіданні позивачка пояснила, що до цього моменту в реєстрації місця фактичного проживання не було потреби, яка потреба виникла саме в лютому 2013р. позивачка пояснити не змогла.

При цьому, з 22.05.2001р. по 12.03.2013р. позивачка ОСОБА_1 мала інше зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2, в 2008р. приймала участь у приватизації вказаного житлового помешкання, внаслідок чого є співвласником цієї квартири і відповідно зберігає за собою право користування цим житлом. Вказана обставина встановлена рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21.07.2015р., яке набрало законної сили 22.10.2015р., і не підлягає доказуванню при розгляді даної справи.

Суд не приймає на підтвердження факту проживання позивачки за вищевказаною адресою саме в період з 2007р. по лютий 2012р. акт від 02.03.2016р. про її фактичне проживання за спірною адресою, акт технічного обстеження вказаної квартири від 30.09.2014р., копію направлення на держповірку приборів обліку води, встановлених в спірному житлі, від 26.02.2014р., заяву від 20.08.2013р. про відключення квартири від телекомунікаційної мережі ТОВ «Воля», з тих підстав, що вони складені вже після смерті батька позивачки ОСОБА_5 і сторонами не оспорюються той факт, що після смерті ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 і до теперішнього часу позивачка дійсно мешкає в зазначеній квартирі.

Надані позивачкою на підтвердження факту її проживання в спірній квартирі саме з 2007р. копія договору про надання послуг з газопостачання від 30.04.2010р., який був підписаний від імені квартиронаймача ОСОБА_5 ОСОБА_1, копія договору поставки продукції від 22.01.2012р., укладений ОСОБА_1 із зазначенням адреси спірного житла, квитанції про сплату комунальних послуг за період з 2010-2016р. не містять достатніх даних для однозначного висновку, що позивачка дійсно в зазначений період фактично постійно мешкала в спірному помешканні. Факт укладання та підписання вказаних договорів сам по собі не може підтверджувати постійність проживання особи за певною адресою, а повинен оцінюватись в сукупності з іншими належними доказами. Надані суду квитанції про сплату комунальних послуг за період 2010-2013р. містять відомості про сплату платежів від імені ОСОБА_5, їх наявність у позивачки не виключається в силу того, що після його смерті вона стала проживати в спірній квартирі. В той же час ці квитанції не підтверджують, що саме позивачка здійснювала оплату за житлово-комунальні послуги, приймала участь в утриманні житла.

Також суд не приймає до уваги пояснення свідків в тій частині, що позивачка постійно мешкала за спірною адресою саме в період з 2007р. по день смерті батька. В своїх поясненнях усі свідки вказали на дату початку проживання позивачки - 2007р., але пояснити, у зв'язку з чим їм запам'яталась ця дата, враховуючи сплив занадто тривалого часу з цього моменту, та в який саме період 2007р. мали місце ці події, вони пояснити не змогли. Зокрема, свідок ОСОБА_10, вказуючи на початок проживання позивачки в спірній квартирі - 2007р., не могла пригадати обставин подій щодо свого особистого травмування і хірургічного оперування, що мало місце пізніше, десь п'ять років тому.

Крім того, є плутаними пояснення свідків щодо обставин проживання позивачки з чоловіком за спірною адресою після укладання шлюбу. Ці пояснення не узгоджуються із первинними поясненнями самої позивачки, яка спочатку вказувала на те, що деякий період часу після реєстрації шлюбу мешкала з чоловіком у нього, а потім, після припинення шлюбних відносин, сама повернулась до батька. В подальшому позивачка змінила свої пояснення в цій частині і пояснила про те, що деякий час вони з чоловіком мешкали у батька.

У зв'язку з цим у суду виникають розумні сумніви щодо об'єктивності, достовірності пояснень вказаних свідків в цій частині, які до того ж не підтверджуються сукупністю інших належних та допустимих доказів.

Крім того, позивачка та усі свідки вказують на те, що її переїзд на постійне місце мешкання до батька був пов'язаний із погіршенням його стану здоров'я, і необхідністю здійснювати догляд за ним, внаслідок того, що він страждав на епілепсію. Але ніяких доказів на підтвердження того, що батько позивачки страждав на це або будь-яке інше хронічне захворювання, яке б мало стан загострення на початку 2007р., і він у зв'язку з цим потребував стороннього догляду, суду не надано.

Суду надана виписка з історії хвороби ОСОБА_5, відповідно до якої він з 12.02.2007р. по 07.03.2017р. знаходився на стаціонарному лікуванні у зв'язку з явзвенної хворобою 12-перстної кишки. Але з даної виписки не вбачається, що стан його здоров'я був критичний і він потребував стороннього догляду.

Інші надані позивачкою медичні документи здебільшого датовані пізнішими датами - 2012р. Крім того, містять посилання на те, що у ОСОБА_5 виявлені хронічний холецистит, панкреатит, язва шлунку, хвороба суставів, але жодний з них не містить посилання на те, що за характером вказаних захворювань і за станом свого здоров'я він потребував постійного стороннього догляду і такий догляд дійсно йому надавався з боку доньки ОСОБА_1.

Таким чином, суд вважає недоведеним факт постійного проживання позивачки за адресою спірного помешкання в зазначений нею період, у зв'язку з чим підстав для його встановлення суд не знаходить.

Крім того, вирішуючи справу, суд виходить з того, що встановлення факту, про який просить позивачка, вона пов'язує з виникненням у неї права користування спірним житловим приміщенням і зобов'язанням відповідача укласти з нею договір найму цього житлового приміщення.

Як вже вказувалось, суд може встановити лише юридичний факт, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи. Сам по собі факт, який не породжує для особи ніяких правових наслідків, встановленню не підлягає.

Так, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та заперечень сторін, на підставі наданих доказів, суд встановив, що між сторонами дійсно мається спір щодо права користування позивачкою вказаним спірним житловим помешканням. При цьому, судом з'ясовано, що фактично спір між сторонами виник з приводу статусу спірного житлового приміщення, з яким сторони і пов'язують право позивачки на користування спірним житлом.

Даний спір на теперішній час вирішений рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21.07.2015р., яке набрало законної сили 22.10.2015р., яким встановлено, що позивачка не має права користування спірним житлом в силу того, що воно є службовим і на нього не розповсюджуються норми житлового законодавства, зокрема, щодо зміни наймача у випадку смерті попереднього наймача (ч.3 ст.106 ЖК України), а також в силу того, що вона є співвласником іншого житла і зберігає право користування ним (ст.65 ЖК України).

Таким чином, від встановлення факту постійного проживання позивачки за адресою спірного житла без реєстрації місця проживання, зокрема, разом з батьком ОСОБА_5, не залежить в даному випадку виникнення у неї права користування вказаним житловим приміщенням, тобто цей немає ніякого правового значення для неї. У зв'язку з цим він не підлягає встановленню судом.

Позовні вимоги в частині визнання позивачки членом сім'ї попереднього наймача спірного житла - її батька ОСОБА_5 суд вважає такими, що не відповідають встановленим законом способам захисту порушеного права.

Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений в ст. 16 ЦК України.

Так, згідно ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права, 2) визнання правочину недійсним, 3) припинення дії, яка порушує право, 4) відновлення становища, яке існувало до порушення, 5) примусове виконання обов'язку в натурі, 6) зміна правовідношення, 7) припинення правовідношення, 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди, 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все, спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачеві відповідно до вимог ст.ст. 3,11,31 ЦПК України, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду у відповідності до ст.4 ЦПК України є обов'язком суду.

Позивачка, звертаючись до суду з вимогою про визнання її членом сім'ї наймача, обґрунтовує її тим, що вона постійно з 2007р. по лютий 2013р. проживала без реєстрації разом зі своїм батьком ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1, яка є комунальною власністю і наймачем якої він був. Після його смерті вона набула права як член сім'ї наймача на укладання з нею договору найму вказаного житлового помешкання.

Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами та несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем та ведуть з ним спільне господарство.

З аналізу вказаної норми вбачається, що членом сім'ї наймача є особа, яка проживає разом з ним і веде з наймачем спільне господарство. Ці обставини можуть підтверджуватися реєстрацією особи за певною адресою, іншими відповідними доказами або судовим рішенням.

Суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивачки в даному випадку буде встановлення факту спільного її проживання однією родиною з батьком ОСОБА_5 за спірною адресою, але таких вимог позивачка не заявляла. В той же час однією з позовних вимог заявила про встановлення факту проживання без реєстрації місця проживання за спірною адресою. Із встановленням цього факту, на думку суду, також може бути пов'язано віднесення особи до члена сім'ї померлого наймача і виникнення у неї відповідних прав. Даним судовим рішенням спір щодо встановлення факту постійного проживання позивачки без реєстрації місця проживання за адресою спірного помешкання було вирішено і в задоволенні цієї вимоги позивачці було відмовлено. Само по собі визнання особи членом сім'ї наймача діючим законодавством не передбачено як самостійний спосіб захисту порушеного права і суд не знаходить підстав для задоволення такої позовної вимоги.

Крім того, не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов'язання відповідачів укласти з позивачкою договір найму спірного житлового приміщення, оскільки, як вже вказувалось судом, позивачка ОСОБА_1 не має права користування спірним житловим приміщенням, яке є службовим, має на праві власності частину іншого житла і відповідно має право користування тим житлом, спірним житлом користується без будь-яких правових підстав і підлягає виселенню, що встановлено рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21.07.2015р., яке набрало законної сили 22.10.2015р.

В межах даної цивільної справи судом також прийнято рішення про відмову в задоволенні її вимог про встановлення факту постійного проживання за адресою спірного житла, з чим позивачка пов'язувала виникнення у неї права користування спірним житлом, що було необхідним їй для укладання з нею договору найму цього житла.

На підставі вищевикладеного, в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Керуючись ст.47 Конституції України, ст.15,16,29 ЦК України, ст.61,64,65,106,123 ЖК України, ст.3,6 Закону України «Про свободу персування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.3,4,10,11,57-61,88,212-215,234,256 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, Міського комунального підприємства «Основаніє» про встановлення факту постійного проживання без реєстрації місця проживання, про визнання членом сім'ї наймача, про зобов'язання укласти договір найму житлового приміщення - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.А.Мурашова

25.05.2016