У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 15 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 25 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 21 лютого 2007 року між ним та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № CVXRRX36610432, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 3 768 грн зі сплатою відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 90 грн 43 коп. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 628 грн. Договір укладено строком до 20 вересня 2009 року. Відповідачка зобов'язалася погашати заборгованість щомісячними платежами у розмірі 267 грн 10 коп. У разі порушення позивальником зобов'язань з погашення кредиту, позивальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 11,83 % на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідачка належним чином не виконувала свої зобов'язання, внаслідок чого станом на 28 січня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 25 876 грн 38 коп., яку банк просив стягнути з відповідачки.

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 15 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 25 травня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено,що 21 лютого 2007 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № CVXRRX36610432, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 3 768 грн зі сплатою відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 90 грн 43 коп. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 628 грн. Договір укладено строком до 20 вересня 2009 року. Відповідачка зобов'язалася погашати заборгованість щомісячними платежами у розмірі 267 грн 10 коп. У разі порушення позивальником зобов'язань з погашення кредиту, позивальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 11,83 % на суму залишку заборгованості за кредитом.

Судовим наказом Кельменецького районного суду Чернівецької області від 05 червня 2008 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача 7 669 грн заборгованості за кредитним договором.

Згідно з наданим банком розрахунком станом на 28 січня 2016 року за відповідачкою утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 3 635 грн 60 коп., а також прострочена заборгованість за відсотками на суму 41 979 грн 21 коп.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка востаннє внесла кошти на рахунок погашення заборгованості за кредитом 07 травня 2008 року (а. с. 5, 6).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність − це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

30 березня 2016 року ОСОБА_4 подала до суду першої інстанції заяву, у якій просила застосувати строк позовної давності (а. с. 26).

Колегія судді погоджується з висновками судів першої й апеляційної інстанцій, що початок перебігу строку позовної давності для позивача слід відраховувати з 05 червня 2008 року, тобто з моменту винесення судового наказу про стягнення з позивачки на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 21 лютого 2007 року.

З позовом до суду банк звернувся у лютому 2016 року (а. с. 2), тобто з пропуском строку позовної давності, тому суди обґрунтовано відмовили у позові.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої й апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 15 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 25 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Леванчук А.О. Маляренко А.В.