Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/967/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Чельник О. І.
УХВАЛА

іменем України

25.05.2016 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Белінської І.М., Франко В.А.

при секретареві: Постоєнко А.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 березня 2016 року у справі за позовом Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення,-

В С Т А Н О В И Л А:

24 листопада 2014 року Обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград» (далі по тексту - ОКВП «Дніпро-Кіровоград») звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що з 01.07.2008 року по 31.03.2012 року послуги з централізованого водопостачання та водовідведення відповідачеві надавались КП «Кіровоградське водопровідне каналізаційне господарство Кіровоградської міської ради», правонаступником прав і обовязків якого є ОКВП «Дніпро Кіровоград». Відповідач є власником квартири №16 по вулиці Зінченка в будинку 5 в місті Кіровограді. Відповідач шляхом відкриття особового рахунку №330000196 та видачею абонентської книжки вступив у фактичні договірні відносини з підприємством. В даній квартирі був встановлений засіб обліку води КВ-1.5, інвентарний №018791, опломбування якого проведено 31.07.2009 року пломбою 00204668. Наступна періодична повірка встановлена у ІІІ кварталі 2012 року. Повірку лічильника у встановлений строк відповідачем проведено не було, у звязку з чим нарахування за надані послуги позивачем проводилось за період з 01.10.2012 року по 31.10.2015 року згідно з п.21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення відповідно до установленого нормативами (нормами) споживання з розрахунку на одну особу без урахування показів лічильника.

У подальшому позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в розмірі 2 983,35 грн., 3% річних, що становить 66,05 грн., індекс інфляції в розмірі 431,13 грн., всього 3 480,53 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 березня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОКВП «Дніпро-Кіровоград» заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення в розмірі 3 480,53 грн. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Зокрема зазначає, що договір про надання житлово-комунальних послуг у сфері водопостачання з нею не укладався, сплив терміну для повірки лічильника не свідчить про те, що прилад обліку не був придатний для подальшого використання і його показники споживання води не можуть бути використані для нарахування оплати за спожиту відповідачем воду. А тому вважає, що у позивача відсутні правові підстави для нарахування боргу.

Заслухавши доповідача, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, встановлених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з такого.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про метрологію і метрологічну діяльність» засоби вимірювальної техніки, на які поширюється державний метрологічний нагляд, дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та у продаж і видавати напрокат лише за умови, якщо вони пройшли повірку або державну метрологічну атестацію. Засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці через міжповірочні інтервали, порядок встановлення яких визначається нормативно - правовими актами.

Підприємства, організації та фізичні особи зобов'язані своєчасно (з урахуванням установлених міжповірочних інтервалів) подавати засоби вимірювальної техніки на повірку.

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград», як виконавець послуг з водопостачання та водовідведення, контролює міжповіркові інтервали та інформує споживача про необхідність виконання періодичної повірки лічильника. Споживач, якщо ним не укладений договір з виконавцем послуг з утриманням будинків і споруд та прибудинкових територій, самостійно виконує періодичну повірку та оплачує за виконані роботи спеціалізованим атестованими організаціям та підприємствам.

Дана правова позиція висловлена в Постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України по справі № 6-60 цс 15 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно з роз'ясненням Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунальних послуг України від 30 жовтня 2013 року № 7/10-17047 у разі, якщо періодична повірка, обслуговування квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки не входять до переліку послуг з утримання будинку та прибудинкової території, ці роботи оплачуються безпосередньо споживачем на підставі договору з уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології на проведення повірки метрологічним центром, територіальним органом або повірочною лабораторією підприємства чи організації.

Згідно з п.15 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці.

Періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що відповідач є власником квартири №16 по вулиці Зінченка в будинку 5 в місті Кіровограді та є споживачем послуг із водопостачання та водовідведення. оскільки відповідачеві було видано абонентську книжку, присвоєно за цією адресою особовий рахунок №330000196 та надавались послуги, а відповідач періодично за них сплачував. Тобто між сторонами встановлено фактичні договірні відносини, відповідно до яких позивач зобов'язався надавати споживачеві та членам його сім'ї, а також іншим особам, які проживають у будинку, послуги з водовідведення та водопостачання, а споживач взяв на себе зобов'язання своєчасно здійснювати оплату за надані господарством послуги.

Матеріалами справи підтверджується, що в квартирі було встановлено засіб обліку води КВ-1.5, інвентарний номер 018791, який опломбовано після повірки 31.07.2009 року пломбою 00204668. Відповідача повідомлено про наступну планову повірку лічильника у ІІІ кварталі 2012 року, що підтверджується її підписом у наряді №20951 від 31.07.2009 року (а.с.116). Проте, ОСОБА_2 у встановлений строк повірку лічильника не здійснила.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» дозволяється застосовувати лічильник, якщо він пройшов повірку.

Тобто, застосування лічильника у разі непроходження чергової повірки заборонено законом.

Підтвердженням виконання періодичної повірки є виключно свідоцтво про повірку, яке має бути у власника лічильника. Оскільки дане свідоцтво у ОСОБА_2 відсутнє, тому плату за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення слід нараховувати згідно з п.21 Правил, а саме з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства, яка становила на час виникнення спірних правовідносин 9,61 м3 на одну особу.

Оскільки засіб обліку води абонентом повірений не був відповідачеві проводилось нарахування оплати за спожиті послуги по нормі споживання 9,61 м3 з 1 жовтня 2012 року, а не за показниками лічильника (п.21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення).

Повірку лічильника було здійснено відповідачем лише 18.12.2015 року та опломбовано пломбою 26609565, а також повідомлено про наступну повірку у 4-му кварталі 2018 року, про що свідчить копія наряду №1017 від 14.01.2016 року (а.с.156).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Доводи апеляційної скарги в частині нарахування трьох відсотків річних та індексу інфляції зводяться до того, що, оскільки відповідач правомірно сплачував за надані послуги за показниками лічильника та не має перед позивачем заборгованості, то підстави для застосування ч.2 ст.625 ЦК України у суду відсутні.

Проте, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність нарахування позивачем оплати за спожиті послуги по нормі споживання 9,61 м3 з 1 жовтня 2012 року, а тому судом вірно застосовано норми ч.2 ст.625 ЦК України.

За таких обставин суд першої інстанції належним чином встановив обставини справи і дав правильну оцінку наданим доказам, а також дійшов вірного висновку про те, що позивачем належним чином і у повному обсязі виконувались договірні зобов'язання по наданню послуг з водопостачання. Відповідач був повідомлений про необхідність повірки лічильника, однак лічильник холодної води повірено не було. У звязку з чим позивач мав правові підстави нараховувати відповідачеві оплату за спожиту воду з 1 жовтня 2012 року за встановленими нормативами.

Тому не ґрунтуються на законі та є безпідставними доводи скарги, які не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції, вони були предметом розгляду в судовому засіданні і їм дана належна оцінка.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча: О.І. Чельник

Судді: І.М. Белінська

ОСОБА_3