Єдиний унікальний номер 242/1095/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1093/2016
Головуючий у 1 інстанції Кротінов В.О. Єдиний унікальний номер 242/1095/16-ц
Доповідач Халаджи О.В. Номер провадження 22-ц/775/1093/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Халаджи О.В.

суддів Осипчук О.В., Соломахи Л.І.

секретар Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 20 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Красноармійського управління по газопостачанню та газифікації Публічного акціонерного товариства «Донецькоблгаз» про поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася з позовом до Красноармійського управління по газопостачанню та газифікації ПАТ «Донецькоблгаз» про поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 16.11.2015 р. вона працювала у газовому господарстві Селидівської дільниці від Красноармійського управління по газопостачанню та газифікації ПАТ «Донецькоблгаз» на посаді контролера. При виконанні службових обов'язків жодних зауважень до неї не було. Після офіційного знаходження на лікарняному у зв'язку з хворобою, 08.02.2016 року вийшла на робоче місце і відразу була запрошена до кабінету начальника, який нічого не пояснюючи наказав під диктовку писати заяву про звільнення з роботи за власним бажанням. Вона відмовилась, але начальник почав на неї кричати та висловлювати в її сторону погрози. Тому вона злякалась, та під психологічним тиском роботодавця вимушена була написати заяву на звільнення за власним бажанням, але наміру припиняти трудові відносини за власним бажанням, не мала. Цього ж дня 08.02.2016 р. нею була написана друга заява про відкликання першої заяви про звільнення та намір продовження виконання своїх обов'язків на посаді контролера, яка не була прийнята роботодавцем до уваги. Більш до роботи її не допускали. Наказ про звільнення їй не надавали. Про нього вона дізналася лише 18.02.2016 р., коли їй було видано трудову книжку, в якій було зазначено наказ № 29-к від 08.03.2016 р. про звільнення її за власним бажанням. Просить суд, поновити її на роботі на Селидівській дільниці від Красноармійського управління по газопостачанню та газифікації ПАТ «Донецькоблгаз» на посаді контролера; стягнути з Красноармійського управління по газопостачанню та газифікації ПАТ «Донецькоблгаз» на її користь середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 08.02.2016 р. до дати винесення рішення у судовому порядку; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 20 квітня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, мотивуючи тим, що позивачка не надала суду жодного безспірного, переконливого доказу на підтвердження того, що відповідач примусив написати її заяву про звільнення за власним бажанням та вважає, що порушень з боку відповідача прав та законних інтересів позивача не було, звільнення ОСОБА_1 здійснено на законних підставах, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернулася до апеляційного суду Донецької області з апеляційною скаргою, в якій зазначила, що вона не мала наміру припиняти трудові відносини за власним бажанням, так як є одинокою матір'ю, має дитину віком до трьох років, виховує і утримує дитину сама та крім цієї роботи засобів для існування у неї немає. Вважає, що звільнення її з роботи не відповідає вимогам закону. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідач до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно запису в трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 була прийнята в Красноармійське управління по газопостачанню та газифікації ПАТ «Донецькоблгаз», в якості контролера газового господарства дільниці м. Селидове 16.11.2015 р. 08.03.2016 р., звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (а.с.5).

Заяву про звільнення за власним бажанням ОСОБА_1 подала 08.02.2016 року, де вказала звільнити її саме з 08.02.2016 року (а.с. 23).

В наказі № 29-К про припинення трудового договору від 08.02.2016 року є особистий підпис ОСОБА_1 з відміткою, що з наказом ознайомлена 08.02.2016 р. (а.с.22).

Згідно довідки старшого інспектора по кадрам Красноармійського УГГ, при оформлені запису в трудовій книжці ОСОБА_1 при звільненні, нею було допущено механічну описку при зазначені дати наказу, замість дати «08.02.2016 р.» помилково зазначено «08.03.2016» (а.с.24).

Як вбачається з журналу реєстрації вхідної кореспонденції по Красноармійському УГГ, 08.02.2016 р. ОСОБА_1 не зверталася із заявою (а.с.35-37). Трудову книжку вона отримала 08.02.2016 року, про що розписалась в журналі обліку руху трудових книжок працівників Красноармійського УГГ (38-40).

Згідно табелю виходів, ОСОБА_1 з 01.02.2016р. по 05.02.2016 р. знаходилась на лікарняному, відпрацьовано нею за лютий 2016 р. 1 день (а.с.42).

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч.ч. 1, 2, ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання, тощо), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір по суті позовних вимог суд першої інстанції вірно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, дав їм правильну правову оцінку та вірно визначився із застосуванням норм матеріального права.

Так, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що оскільки позивачкою ОСОБА_1 8 лютого 2016 року було особисто подано заяву про звільнення з роботи за власним бажанням саме з 8 лютого 2016 року, у цей же день 8 лютого вона під особистий підпис була ознайомлена з наказом про її звільнення та цього ж дня отримала трудову книжку, тому ніяких порушень при її звільненні з боку відповідача не встановлено.

Також дослідивши докази у їх сукупності суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що твердження позивачки про те, що заяву про своє звільнення за власним бажанням вона написала під тиском свого безпосереднього керівника ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження.

Доводи позивачки про подання заяви про відкликання заяви про звільнення у судовому засіданні також не знайшли свого підтвердження.

Звільнення працівника за власним бажанням, в дату зазначену працівником, є правом роботодавця, а тому ніяких порушень трудового законодавства при звільненні не встановлено.

Усі доводи апеляційної скарги були предметом розгляду в суді першої інстанції, яким судом була дана правильна оцінка.

Висновки суду ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про необхідність відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 20 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, касаційна скарга на неї може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: