Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/1246/15-ц

Провадження №2/377/25/16

17 березня 2016 рокуСлавутицький міський суд Київської області у складі головуючого - судді Малишенко Т.О., при секретарі Ахутіній А.А., без участі сторін.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Славутичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - про захист прав споживача та стягнення коштів,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення грошових коштів. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що 27.12. 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено депозитний договір №SAMDN2758 (Вклад «Стандарт, 12 міс.) відповідно до якого позивач розмістив на рахунках відповідача 20 000,00 доларів США на строк 12 місяців з 27.12.2012 року по 27.12.2013 року за ставкою 10 % річних. Для внесення грошових коштів Банком на ім.,я клієнта було відкрито особовий рахунок № 6324, факт внесення коштів підтверджується платіжним дорученням № НОМЕР_1 від 27.12.2012 року. 07.10.2013 року ОСОБА_1 було збільшено суму вкладу на 30 613,49 доларів США. Станом на 04.05.2014 року загальна сума вкладу та нарахованих процентів становить 51 050,29 доларів США, що підтверджується довідкою Банку № 13935675 від 04.05.2014 року. Крім того між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством КБ «ПРИВАТБАНК» 27.12.2012 року було укладено Договір № SAMDN2991 (Вклад «Стандарт, 12 міс.) відповідно до якого позивач розмістив на рахунках відповідача 20 000,00 доларів США на строк 12 місяців з 27.12.2012 року по 27.12.2013 року за ставкою 10 % річних. Для внесення грошових коштів Банком на ім.,я клієнта було відкрито особовий рахунок № 79992, факт внесення коштів підтверджується платіжним дорученням № НОМЕР_2 від 27.12.2012 року. Пунктом 6 укладених Договорі передбачено, що у випадку, якщо після закінчення строку вкладу клієнт не заявить банку про відмову в продовженні строку вкладу, вклад вважається продовженим на строк в 12 місяців в порядку п.1 укладених Договорів. 24.12.2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про відмову в продовженні строку вкладу за договорами №SAMDN2758 та № SAMDN2991 та намір отримати депозитні вклади та нараховані відсотки. Однак відповідач відмовив повернути позивачу депозитні вклади надавши на його заяву письмову відповідь, мотивуючи тим, що у зв,язку з припиненням діяльності банку на території АРК та м. Севастополя у зв,язку з їх тимчасовою окупацією. Припинення діяльності банку обумовлено постановою Правління Національного банку України №260 від 06.05.2014 року. Відповідно до ч.6 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території, відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації юридичним особам, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладаються на державу, що здійснює окупацію, відповідно до норм і принципів міжнародного права. Таку відмову позивач вважає необґрунтованою, безпідставною та невмотивованою, і тому змушений був звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

У судове засідання позивач не з,явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. На заперечував в разі відсутності відповідачів ухвалити заочне рішення.

Відповідачі письмових заперечень проти позову не подали, у судове засідання свого представника не направили, клопотання про розгляд справи за їх відсутності не надіслали, у зв'язку з чим за згодою позивача,відповідно ст. 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши подані позивачем письмові докази, суд дійшов до висновку, що вони підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено що, 27 грудня 2012 року між Позивачем та Відповідачем було укладено депозитний договір №SAMDN2758 (Вклад «Стандарт, 12 міс.) відповідно до якого позивач розмістив на рахунках відповідача 20 000,00 доларів США на строк 12 місяців з 27.12.2012 року по 27.12.2013 року за ставкою 10% річних. 07.10.2013 року ОСОБА_1 було збільшено суму вкладу на 30 613,49 доларів США. Крім того між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством КБ «ПРИВАТБАНК» 27.12.2012 року було укладено Договір № SAMDN2991 (Вклад «Стандарт, 12 міс.) відповідно до якого позивач розмістив на рахунках відповідача 20 000,00 доларів США на строк 12 місяців з 27.12.2012 року по 27.12.2013 року за ставкою 10% річних.

24.12.2014 року позивачем було подано заяви про відмову в продовженні строку вкладу видачу суми вкладів та нарахованих процентів. Зазначена заява отримана відповідачем. Листом відповідача від 30.12.2014 року №20.1.0.0.0/7-20141230/150 ОСОБА_1 відмовлено в поверненні депозитних вкладів та нарахованих відсотків.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч.1, 3 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановленому договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно ч.2 ст.1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов,язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Відповідно до ч.1,4,5 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а не витребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Згідно ч.1,3 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ст.1070 цього Кодексу за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Згідно ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

За статтею 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, вставлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1075 ЦК України, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

При цьому, відповідно до п. 20.7 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» від 12 листопада 2003 року N 492 вкладні (депозитні) рахунки клієнтів у разі залучення строкових вкладів закриваються після закінчення строку зберігання вкладу та повернення коштів вкладнику. У разі залучення вкладу на умовах його видачі на першу вимогу вкладний (депозитний) рахунок закривається після повернення коштів вкладнику.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого законодавства України, суд дійшов висновку щодо правомірності вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь суми банківських вкладів за договорами від 27 грудня 2012 року № SAMDN2758, від 27 грудня 2012 року № SAMDN2991 оскільки депозит був правомірно внесений у іноземній валюті - доларах США, поверненню він підлягає також у іноземній валюті, тому суд вважає за можливе стягнути суму депозитних вкладів та відсотків за ним саме у доларах США.

Посилання відповідача в листах до позивача, на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не повинен повертати депозит, оскільки кошти вносились у відділенні банку на території АРК Крим, яка на даний період часу є окупованою, суд вважає необґрунтованими, оскільки договори депозиту були укладені між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, місцезнаходження якої розташоване у м. Дніпропетровську.

Відповідно до ст. 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Відповідно до п. 5 Постанови Правління Національного Банку України від 06.05.2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банки, в тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

Посилання відповідача в листах до позивача на положення ч.6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», згідно якої відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію, є необґрунтованими, оскільки позивач не заявляв вимоги про стягнення матеріальної чи моральної шкоди.

Статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є громадянином України, його місце проживання зареєстроване у ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.527 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти зобов'язання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом.

Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 61ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

За правилом ч. З ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, від стягується з відповідача у дохід держави пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного і керуючись ст. 218 ЦПК України, ст.ст.526,610, 1060,1061 -1073 ЦК України,

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» (49094 м.Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, , на користь ОСОБА_1 (проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 кв.№2, ідентифікаційний код НОМЕР_3) суму депозитного вкладу та нараховані відсотки за депозитним договором №SAMDN2758 (Вклад «Стандарт, 12 міс.») від 27 грудня 2012 року в розмірі 51 050,29 доларів США, що станом на 26.02.2015року за офіційним курсом НБУ становить 1 532 019,20 гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» (49094 м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, , на користь ОСОБА_1 (проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код НОМЕР_3) суму депозитного вкладу та нараховані відсотки за депозитним договором №SAMDN2991 (Вклад «Стандарт, 12 міс.») від 27 грудня 2012 року в розмірі 20 172,60 доларів США, що станом на 26.02.2015року за офіційним курсом НБУ становить 605 379,73 гривні.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» судовий збір у розмірі 6890,00 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т. О. Малишенко