АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 666/6892/14-ц Головуючий в І інстанції: Гордимов А.В.
Номер провадження: №22-ц/791/111/16 Доповідач: Майданік В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Майданіка В.В.

суддів: Кутурланової О.В.,

ОСОБА_1

секретар Пісоцька Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 09 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Антонівської селищної ради м.Херсона (треті особи Державна інспекція сільського господарства в Херсонській області, Херсонське державне підприємство геодезії, картографії та кадастру "Херсонгеоінформ", Управління Держземагентства у м.Херсоні Херсонської області Головного управління Держземагентства у Херсонській області) про визнання недійсним рішення та державного акту на право власності на земельну ділянку, зобовязання звільнити земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И Л А:

06 жовтня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, Антонівської селищної ради, в якому просив: визнати недійсним рішення Антонівської селищної ради від 20.08.2003 року №159 в частині затвердження технічної документації щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку та передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,077га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, розташованої за адресою: м.Херсон, смт.Антонівка, вул.Нахімова 30; визнати недійсним державний акт на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, розташовану за вказаною адресою; зобовязати ОСОБА_3 звільнити земельну ділянку площею 0,0026га шляхом перенесення паркану, розташованого за цією ж адресою.

В обґрунтування позову вказав, що він є власником домоволодіння № 30-а по вулиці Нахімова в смт.Антонівка у м.Херсоні. Згідно довідки № 1356 від 09.12.2013р., виданої виконкомом Антонівської селищної ради, за вказаним домоволодінням виділено (закріплено) земельну ділянку площею 0,05га. Вказана земельна ділянка межує із земельною ділянкою відповідача ОСОБА_3 Власниками домоволодіння №30 по вул.Нахімова в смт.Антонівка м.Херсон є ОСОБА_3 та ОСОБА_3 На підставі Рішення Антонівської селищної ради від 20.08.2003 р. за № 159 ОСОБА_3 був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,077га, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташованої за адресою: м.Херсон, смт.Антонівка, вул.Нахімова, 30. Станом на 27.01.2012 р., відповідно до плану земельної ділянки №30-а по вул.Нахімова, смт.Антонівка м.Херсон, виконаного ДП ?Херсонгеоінформ?, у його (позивача) фактичному користуванні перебуває земельна ділянка площею 0,0461 га. (461 кв.м.). Він неодноразово звертався зі зверненнями з приводу зменшення його земельної ділянки. Відповідними органами при перевірці цих звернень в 2014 році було встановлено порушення законодавства під час приватизації ОСОБА_3 земельної ділянки. Зокрема, було встановлено, що частина належного йому житлового будинку лежить на приватизованій земельній ділянці відповідача, що є порушенням ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України. Вважає, що внаслідок неправомірних дій належна відповідачу земельна ділянка була збільшена у розмірах за рахунок належної йому частини земельної ділянки.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 09 липня 2015 року в задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вказане рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права. Зокрема, зазначив, що суд проігнорував його доводи про порушення земельного законодавства під час приватизації ОСОБА_3 його земельної ділянки, які мають безперервний та триваючий характер, оскільки частина його земельної ділянки, на якій розташований жилий будинок, знаходиться на неправомірно приватизованій частині земельної ділянки ОСОБА_3, внаслідок чого порушуються його права як власника будинку. Також, вказав, що суд не звернув уваги на те, що за його домоволодінням виділено (закріплено) земельну ділянку площею 0,05га відповідно до довідки сільради від 09.12.2013 року №1356, а на теперішній час його домоволодіння розташовано на земельній ділянці площею 0,0461га, що не відповідає 0,05га. Починаючи з 2011 року між ним та ОСОБА_3 виникла суперечка щодо межі суміжних земельних ділянок, яка триває до цього часу. Вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача земельна ділянка останнього була збільшена за рахунок зменшення його земельної ділянки. Крім того вказав, що суд не дослідив, що під час приватизації ОСОБА_3 земельної ділянки були порушені ст.116 та ст. 118 ЗК України, а саме: вилучення частини земельної ділянки у землекористувача за відсутності рішення органів місцевого самоврядування; виготовлення з порушенням чинного законодавства проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Також зазначив, що поза увагою суду залишилось те, що відповідно плану меж землекористування, розробленого ДП ?Херсонгеоінформ?, встановлено, що частина земельної ділянки розміром 26кв.м вилучається із землекористування по вул.Нахімова,30-а, та пропонується у власність землекористувачу по вул.Нахімова,30, в той час як рішення про вилучення частини земельної ділянки площею 26кв.м не приймалося, що є порушенням ст.116 ЗК України. Вказав, що зазначені обставини підтверджуються також наданими відповідями на його звернення, зокрема листами Херсонської облдержадміністрації, Державного агентства земельних ресурсів України, Державної інспекції сільського господарства в Херсонській області та прокуратури Дніпровського району м.Херсона. Також вказав, що суд не звернув уваги на те, що акт про встановлення зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_3 (без № та дати), погоджений із суміжними землекористувачами, не може бути доказом у справі, оскільки оформлений з порушенням норм чинного земельного законодавства, а ДП ?Херсонгеоінформ? визнав той факт, що межі земельних ділянок №30 і №30-а по вул.Нахімова фактично не були встановлені та відновлені. Також вказав, що з інвентарних справ на будинки вбачається, що від колишніх власників передавались земельні ділянки площею 0,05га та 0,07га відповідно, а рішення сільської ради про збільшення земельної ділянки відповідача з 0,07га до 0,077га не приймалось, на що суд уваги також не звернув. Вважає безпідставними твердження відповідачів про проходження межі через житловий будинок через здійснення ним самочинного будівництва, оскільки в цілому будинок не змінював свою конфігурацію, а при ньому наявна лише частина прибудови літ.?а?, яка є самочинним будівництвом. Також вважає, що в силу ч.2 ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України він є користувачем земельної ділянки розміром 0,05га, на якій розміщений його будинок, оскільки за колишнім власником ОСОБА_4 згідно довідки радгоспу ?Янтарний? від 05.12.1983 року зареєстрована земельна ділянка площею 0,05га з посиланням на акт встановлення меж земельної ділянки від 30.06.1974 року, що свідчить про реальне встановлення меж земельної ділянки.

У запереченні ОСОБА_5, діюча в інтересах ОСОБА_3, просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

У запереченні від 20.05.2016р Антонівська селищна рада м.Херсона просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Однак, вже у своїй заяві від 23.05.2016р Антонівська селищна рада м.Херсона просить задовольнити позовні вимоги позивача, посилаючись на ч.2 ст.120 ЗК України.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до копії свідоцтв позивач є громадянином, що постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорія 1, а також інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни (а.с.39).

Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 04.06.2009 року ОСОБА_2 купив у ОСОБА_6 домоволодіння №30-а по вулиці Нахімова в смт.Антонівка у м.Херсоні. Загальна площа будинку складає 43,9кв.м, житлова 27,3кв.м., господарчі та побутові будівлі складаються з сараїв, літ. ?Б, В, Д?, туалету літ. ?Г?, водопроводу №1, огорожі №2, 3. У вказаному договорі про земельну ділянку, яка перейшла у його власність або користування не зазначено, або на якій розміщено домоволодіння - не вказано (а.с.6-7).

В провадженні суду перебувала інша цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_3, третя особа Антонівська селищна рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та житловим будинком, визнання незаконним рішення і відшкодування моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_3 до ОСОБА_2 ОСОБА_7 про знесення самочинно збудованого нерухомого майна та відшкодування завданої шкоди, третя особа Антонівська селищна рада.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 19 квітня 2012 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 23.01.013 року, зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_3 до ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано самочинним будівництвом споруду за адресою м.Херсон, вул.Нахімова, 30-а, а саме: прибудову до житлового будинку літ."А", який належить ОСОБА_2А огли та частина якої розташована на паркані ОСОБА_3 Усунуто перешкоди в користуванні ОСОБА_3 її нерухомим майном парканом та подвірям по вул.Нахімова, 30 в м.Херсоні та зобовязано ОСОБА_2А-огли розібрати самочинно збудовану на її паркані стіну прибудови до його житлового будинку. Крім того, ухвалою того ж суду від 19 квітня 2012 року позовна заява ОСОБА_2 залишена без розгляду (а.с.15-18).

Зазначеними судовими рішеннями встановлено, що власниками домоволодіння №30 по вул.Нахімова в смт.Антонівка м.Херсон є: ОСОБА_3 72/100 частин, згідно договору дарування від 10.02.2009 р., та ОСОБА_3 28/100 частин, згідно Договору дарування від 28.12.2004 р.

Рішенням Антонівської селищної ради №159 від 20 серпня 2003 року, зокрема його п.1.21. ОСОБА_3 передано у приватну власність присадибну земельну ділянку в смт.Антонівка для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель площею 770кв.м по вул.Нахімова,30 (п.1.21) (а.с.89-90).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 06.11.2003 року ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0770га, розташованої по вул.Нахімова №30 в смт.Антонівка м.Херсон; цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (а.с.24).

За довідкою № 1356 від 09.12.2013р., виданою виконкомом Антонівської селищної ради, за адресою позивача Нахімова №30-а в смт.Антонівка м.Херсон обліковується присадибна земельна ділянка загальною площею 0,05га на підставі акту інвентаризації від 30.06.1974 року (а.с.14).

Відповідно до висновків будівельної будівельно-технічної експертизи від 21.11.2012 року, проведеної у рамках вказаної вище іншої цивільної справи:

--- площа земельної ділянки за адресою по вул.Нахімова №30-а в смт.Антонівка м.Херсон складає 461кв.м;

--- розподільча межа між ділянками №30 та №30-а по вул.Нахімова №30-а в смт.Антонівка м.Херсон проходить всередині прибудови літ."А1" жилого будинку літ."А" на земельній ділянці ОСОБА_2 (а.с.22 зворот, 23).

У 2013-2014рр позивач звертався до різних органів з приводу порушення законодавства при приватизації відповідачем земельної ділянки.

Відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства державної інспекції сільського господарства в Херсонській області від 07.02.2014 року встановлено, що рішенням 10 сесії, Антонівської селищної ради 21 скликання від 04.06.1993 року передано у користування земельну ділянку за адресою по вул.Нахімова №30-а в смт.Антонівка м.Херсон, площею 0,05га. Відповідно плану земельної ділянки, розробленого ДП Херсонгеоінформ? зазначено, що частина будівлі ОСОБА_2 площею 2,5кв.м знаходиться на приватизованій земельній ділянці ОСОБА_8, що є порушенням ст.120 ЗК України. Цим планом також встановлено, що частина земельної ділянки площею 26кв.м. вилучається із землекористування ділянки по вул.Нахімова №30-а та пропонується у власність землекористувачу по вул.Нахімова №30. Проте, згідно листів сільради від 05.12.2013 року та архівного відділу Херсонської міської ради від 25.12.2013 року рішення щодо вилучення частини земельної ділянки площею 26кв.м із землекористування по вул.Нахімова №30-а та в подальшому передачу її у користування ОСОБА_3 не приймалося, що є порушенням ст.116 ЗК України. З виїздом на місце встановлено, що земельна ділянка, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_2 по вул.Нахімова №30-а орієнтовано має площу 0,047га і використовується під розміщення житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.25).

Згідно листу Херсонського державного підприємства геодезії, картографії та кадастру від 15.04.2013 року №170 в 2003 році при підготовці технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 по вул.Нахімова 30 в смт.Антонівка м.Херсон межі земельних ділянок встановлені відповідно до існуючих огорож на дату виконання робіт. Перед затвердженням документації та видачею державного акту на право власності на вказану земельну ділянку ОСОБА_3 межі земельної ділянки були погоджені із суміжними землекористувачами (копія акту погодження меж земельної ділянки додається). Що стосується межі земельної ділянки, яка проходить через будівлю між точками 12 та 13, то встановлена як продовження огорожі, яка була підведена до будівлі. Через відсутність претензій зі сторони суміжників уточнення планового положення стіни, яка розділяє суміжні приміщення в середині будівлі, не виконувалось. Виходом із ситуації є звернення до суду з метою скасування державного акту на земельну ділянку ОСОБА_3 (а.с.27-28).

Своїм листом від 17.04.2014 року на адресу позивача заступник голови Херсонської ОДА повідомив, що дійсно, на частині приватизованої ОСОБА_3 земельної ділянки знаходиться частина належного позивачу жилого будинку, що суперечить ст.120 ЗК України. Позивачу було запропоновано звернутися до суду (а.с.33).

Аналогічні листи на адресу позивача за його зверненнями були направлені: 30.07.2014 року (іншим заступником голови Херсонської ОДА), 10.09.2014 року прокурором Дніпровського району м.Херсона, 27.01.2014 року начальником Державної інспекції сільського господарства в Херсонській області (а.с.36).

При апеляційному розгляді справи Херсонське державне підприємство геодезії, картографії та кадастру направило 19.08.2015 року свій відзив, який повністю повторює вказаний вище лист від 15.04.2013 року №170. Зазначило, що при виконанні робіт, що стосується погодження земельної ділянки із сусідніми землекористувачами, порушень законодавства не відбулося через відсутність спірного питання на час виміру земельної ділянки (а.с.268). Таке ж бачення події викладено в листі від 10.05.2016 року, в якому вказане підприємство підтримує скасування державного акту по вул.Нахімова,30 в смт.Антонівка м.Херсон.

Також при апеляційному розгляді справи свої письмові пояснення надали Управління Держземагентства у м.Херсоні та Держсільгоспінспекція в Херсонській області. В них вони також зазначили про те, що при підготовці технічної документації для приватизації земельної ділянки ОСОБА_3 не було проведено необхідних замірів, в результаті чого на частині приватизованої ОСОБА_3 земельної ділянки знаходиться частина належного позивачу жилого будинку, що суперечить ст.120 ЗК України (а.с.259-261; 262-267).

Отже, при здійснені перевірок з приводу звернень позивача зазначені контролюючі органи дійшли висновку про порушення законодавства під час приватизації відповідачем своєї земельної ділянки, а саме, що лінія розмежування пройде по належній позивачу частині житлового будинку.

Відповідно до акту встановлення (відновлення) зовнішніх меж земельної ділянки від квітня 2003 року виконано встановлення в натурі меж земельної ділянки по вул.Нахімова 30, в смт.Антонівка, м.Херсона, землекористувач гр.ОСОБА_3 Встановлені на місцевості межі, ясні, не викликають непорозумінь і закріплені існуючими на місцевості будівлями та огорожею. Вказаний акт встановлення підписали представники суміжних земельних ділянок, в тому числі від вул.Нахімова, 30-а гр.ОСОБА_9, що був колишнім перед позивачем власником вказаного домоволодіння (а.с.28зворот 29, 82).

Згідно до листа інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Херсонській області від 05.07.2013 року інспекцією 01.07.2013 року здійснено позапланову перевірку з питань дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності за зазначеною вище адресою. У ході перевірки було встановлено факт самовільно збудованої прибудови до житлового будинку (літ.?а?), здійснення реконструкції житлового будинку (літ.?А?), будівництво двоповерхового будинку (80% готовності), одноповерхової капітальної споруди (80% готовності) та господарської споруди на земельній ділянці по вул.Нахімова, 30-а м.Херсона без реєстрації в інспекції дозвільної документації. Як наслідок на ОСОБА_2 складено припис про усунення порушення вимог законодавства та постановою від 03.07.2013 року накладено штрафні санкції, передбачені ч.5 ст.96 КУпАП (а.с.95).

Рішенням Антонівської селищної ради від 20.09.2013 року №450 ОСОБА_2 відмовлено у безоплатній передачі земельної ділянки площею 0,050га, розташованої за адресою смт.Антонівка, вул..Нахімова, 30-а м.Херсон для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у звязку з самовільною забудовою земельної ділянки (п.8) (а.с.100-101).

У своєму письмовому запереченні проти позову представник відповідача ОСОБА_3 вказала, що позивачем не надано документів, які б встановлювали його права на земельну ділянку площею 500кв.м (а.с.102-103).

Згідно з ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодуванням завданих збитків.

Відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему від 04 травня 1999 року N 43 зі змінами, внесеними наказом Держкомзему України № 27 від 29 лютого 2000 року, технічна документація зі складання державних актів на право власності або право постійного користування розробляється у двох примірниках: перший зберігається у районних (міських) відділах (управліннях) Держземагенства України, а другий - у виконавця робіт.

Відповідно до ч.ч.1 і 7 ст.791 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів того, що в земельну ділянку, яка належить ОСОБА_3 за Державним актом, увійшла частина земельної ділянки, на яку має право позивач. При прийнятті рішення суд також враховував, що на момент винесення рішення Антонівською селищною радою №159 від 20.08.2003 р. права позивача не могли бути порушені, так як він не був власником будинку №30-а по вул.Нахімова в смт.Антонівка, а право власності на будинок у нього зявилось лише 04.06.2009 року з моменту укладення договору купівлі-продажу.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки до нього суд дійшов при неповному зясуванні обставин справи та порушивши норми матеріального і процесуального права, що згідно з ч.1 ст.309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

При апеляційному розгляді справи було призначено судову будівельно-технічну експертизу, згідно з висновком судового експерта ОСОБА_10 від 19.04.2016 року №59/2015, з урахуванням його листа від 18.05.2016 року про виправлення описки:

--- фактичні площі земельних ділянок по вул.Нахімова,30-а (Мамедов) та вул.Нахімова,30 (ОСОБА_3) сел..Антонівка, м.Херсон складають відповідно 461кв.м та 767,5кв.м та не відповідають відповідно виділеній у 1963р площі (500кв.м) та державному акту (770кв.м);

--- земельна ділянка по вул.Нахімова,30 (ОСОБА_3) не відповідає плану перенесення в натурі земельної ділянки, оскільки на зазначеному плані форма суміжної межі від точки 10 до точки 17 являє собою пряму лінію, в той час як фактично має місце виступ з боку земельної ділянки №30-а (Мамедов) в межах точок 12-13. Від точки 12 цей виступ має розмір 70см, від точки 13 54см;

--- фактична площа земельної ділянки по вул.Нахімова,30 (ОСОБА_3) не відповідає приналежній відповідно державному акту. Це викликано тим, що власник цієї земельної ділянки не може користуватися частиною приналежної йому земельної ділянки площею 2,5кв.м, на якій фактично розташована частина житлової прибудови літ."А1", що входить до складу домоволодіння №30-а (Мамедов);

--- фактично має місце накладання меж земельних ділянок по вул.Нахімова в смт.Антонівка м.Херсон №30 та №30-а. Частина житлової прибудови літ."А1", що є складовою частиною домоволодіння №30-а по вул.Нахімова, фактично розташована в межах земельної ділянки №30, площа накладання становить 2,5кв.м;

--- вказане накладання має форму чотирикутника периметром 10,11м та площею 2,5кв.м. Точне місцезнаходження накладання зазначено на геодезичному плані, складеному у квітні 2013 року ДП "Херсонгеоінформ" (а.с.27 зворот.) на графічному додатку №1 до цього висновку;

--- для приведення вказаних земельних ділянок у відповідність до планів відводу та перенесення в натурі вказаних земельних ділянок необхідно відновити межі земельної ділянки №30-а відповідно до технічної документації щодо її відведення у 1963 році, а в разі відсутності такої документації відповідно до фактично існуючих меж; відновленню межі земельної ділянки №30 перешкоджає наявність частини житлової будівлі, приналежної іншій особі (а.с.297-313).

При цьому в мотивувальній частині висновку робиться посилання на те, що частина житлової прибудови літ."А1" є складовою частиною домоволодіння №30-а, введена в експлуатацію у 1985 році рішенням Антонівської селищної ради №86/8 від 07.08.1985р і на даний час існує в тих самих розмірах, що визначені вказаним рішенням про прийняття в експлуатацію. Також зазначено, що частина земельної ділянки №30 площею 2,5кв.м фактично зайнята стіною прибудови літ."А1" домоволодіння №30-а (Мамедов) та частиною внутрішнього простору її приміщень, а отже власник домоволодіння №30 не може користуватися частиною належною йому за Державним актом земельною ділянкою площею 2,5кв.м.

При апеляційному розгляді справи були досліджені обидві інвентарні справи на домобудівні №30 та №30-а по вул.Нахімова в сел.Антонівка, м.Херсон. Відповідно до рішення Антонівської селищної ради №86/8 від 07.08.1985р було прийнято в експлуатацію будинок №30-а (власник на той час ОСОБА_4) розміром (4,4 х 3,60) + (7,85 х 4,40) м, веранда розміром 4,25 х 2,15 (ст.17 інвентарної справи вул.Нахімова,30-а). Тобто, прийнято в експлуатацію разом з усім будинком і прибудову розміром 4,4 х 3,6м, яка згідно оцінювального акту значиться "А1". Після смерті ОСОБА_4 власником будинку №30-а став його син ОСОБА_9, згідно свідоцтву про право на спадщину за законом від 03.08.1995 року, а після смерті ОСОБА_9 його син ОСОБА_11, згідно свідоцтву про право на спадщину за законом від 06.08.2008 року. І в обох вказаних свідоцтвах зазначено, що житловий будинок літ."А" має житлову площу 27,3кв.м., тобто в його склад входили дві житлові кімнати 16,3кв.м та 11,0кв.м. Саме остання кімната і є прибудовою "А1" розміром 3,6 х 4,4м.

І за договором купівлі-продажу від 04.06.2009 року позивач ОСОБА_2 купив житловий будинок літ."А" житловою площею 27,3кв.м, загальною площею 43,9кв.м.

В схематичному плані на стор. 4 інвентарної справи будинку №30-а зазначено про те, що самочинне будівництво це частина літ.а площею 12,4кв.м.

Отже, встановлено і вказаним висновком експерта підтверджується, що при наданні у власність ОСОБА_3 земельної ділянки згідно Державному акту не було враховано те, що лінія розмежування пройде по належній позивачу житловій прибудові літ."А1", яка не є самочинною, є частиною будинку і яка була введена в експлуатацію ще 1985 року.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з п.5 постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року № 562-ХІІ «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 5 травня 1993 року № 3180-XII) громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Аналогічне положення міститься у п.п.1 та 7 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.

З матеріалів справи вбачається, що попередні власники домоволодіння за адресою смт.Антонівка м.Херсона по вул.Нахімова,30-а, а отже і позивач, набули право користування земельною ділянкою за вказаною адресою правомірно і цього права у встановленому законом порядку не позбавлені.

Підстави та порядок припинення прав на землю визначені в главі 22 ЗК України. Ці норми передбачають підстави припинення прав (права власності та права користування) на земельні ділянки як у добровільному, так і примусовому порядку, з обєктивних і субєктивних причин, а також за наявності та відсутності вини власників і землекористувачів.

Перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою визначений у статті 141 ЗК України іє вичерпним.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140149 ЗК України.

Відповідно до ч.5 ст.116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що рішенням Антонівської селищної ради від 20.08.2003 року №159, на підставі якого ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку, неправомірно частково припинено право користування земельною ділянкою позивача.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що прибудова літ."А1" є складовою частиною житлового будинку літ."А", її разом з усім будинком прийнято в експлуатацію рішенням Антонівської селищної ради №86/8 від 07.08.1985р, це підтверджується і висновком експерта від 19.04.2016 року №59/2015, й інвентарною справою на це домоволодіння. За вказаними документами самочинною є частина прибудови літ."а", яка, зрозуміло, не враховувалася при складанні експертом свого висновку. В рішенні Дніпровського районного суду м.Херсона від 19 квітня 2012 року, залишеному без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 23.01.013 року, мова йде про визнання самочинним будівництвом прибудову до належного ОСОБА_2 житлового будинку літ."А" без зазначення якоюсь літерою, частина якої розташована на паркані ОСОБА_3 При цьому в мотивувальній частині рішення зазначено про те, що самочинне будівництво це частина літ.а площею 12,4кв.м, що відповідає схематичному плану інвентарної справи (стор.4). І в ухвалі суду апеляційної інстанції, що погодився з рішенням суду першої інстанції, також мова йде про самочинну прибудову до житлового будинку літ."А", хоча вона й зазначена як літ."А1", що не змінює суті рішення суду першої інстанції.

Відповідачем у справі зроблено заяву про застосування позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.4 ст.267 вказаного Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За ч.1 ст.261 вказаного Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Відповідно до матеріалів справи, і про це вказав сам позивач в апеляційній скарзі, з 2011 року між сторонами виникла суперечка щодо межі суміжних земельних ділянок. 06 вересня 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_3, третя особа Антонівська селищна рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та житловим будинком, визнання незаконним рішення і відшкодування моральної шкоди. Ухвалою того ж суду від 19 квітня 2012 року позовна заява ОСОБА_2 залишена без розгляду. Крім того, між сторонами тривав судовий спір в порядку адміністративного судочинства. В ньому ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення Антонівської селищної ради від 20.08.2003 року №159. Постановою Дніпровського районного суду м.Херсона від 27 березня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2012 року, в задоволенні позовних вимог було відмовлено. Однак, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.04.2013 року касаційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій були скасовані, а провадження у справі закрито (а.с.144-145; 146-148; 149).

Як вказав позивач, з наданих у 2013-2104 роках відповідей відповідних органів, з матеріалів, складених в 2013 році, зокрема геодезичного плану, він дізнався про порушення свого права, зокрема, що частина його жилого будинку, який був побудований 1963 року, знаходиться на земельній ділянці, яка виділена відповідачу згідно Державному акту від 06.11.2003 року.

Враховуючи зазначене, що ні попередній власник будинку №30-а, ні позивач не знали про порушення свого права виданим ОСОБА_3 вказаним Державним актом на землю, про це позивач дізнався в 2013 році, враховуючи триваюче порушення та звернення позивача з цим позовом до суду 06 жовтня 2014 року, колегія суддів вважає, що позивач не порушив позовну давність у цій справі.

Отже, вказане рішення та виданий ОСОБА_3 на підставі нього Державний акт на право власності на земельну ділянку підлягають визнанню недійсними та скасуванню. При цьому слід враховувати недоведеність розміру земельної ділянки, що необхідна позивачу для обслуговування свого житлового будинку.

Що ж стосується позовної вимоги про зобовязання звільнити земельну ділянку, то вона задоволенню не підлягає через відсутність доказів встановлення на земельних ділянках сторін меж землекористування.

Таким чином, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду слід скасувати й ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, а саме:

--- визнати недійсним та скасувати п.1.21 рішення Антонівської селищної ради від 20.08.2003 року №159 про безоплатну передачу відповідачу у приватну власність присадибної земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель площею 770кв.м за адресою смт.Антонівка м.Херсона по вул..Нахімова,30;

--- визнати недійсним виданий ОСОБА_3 06 листопада 2003 року державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0770га, розташовану по вул.Нахімова №30 в смт.Антонівка м.Херсон, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку;

--- в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, п.п.1 та 7 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, ст.ст.116, 140-149 ЗК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 09 липня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Антонівської селищної ради м.Херсона (треті особи Державна інспекція сільського господарства в Херсонській області, Херсонське державне підприємство геодезії, картографії та кадастру "Херсонгеоінформ", Управління Держземагентства у м.Херсоні Херсонської області Головного управління Держземагентства у Херсонській області) про визнання недійсним рішення та державного акту на право власності на земельну ділянку, зобовязання звільнити земельну ділянку задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати п.1.21 рішення Антонівської селищної ради від 20.08.2003 року №159 про безоплатну передачу ОСОБА_3 у приватну власність присадибної земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель за адресою смт.Антонівка м.Херсона по вул.Нахімова,30.

Визнати недійсним виданий ОСОБА_3 06 листопада 2003 року державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0770га, розташовану по вул.Нахімова №30 в смт.Антонівка м.Херсон, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_12

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_13

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_1