Справа № 336/8180/15-Ц
Провадження № 2/336/1038/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2016 р. м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Кляшторного В.С., при секретарі Ведмедьовій В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ВТБ Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ВТБ Банк про визнання недійсними умов кредитного договору щодо сплати комісійної винагороди,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «ВТБ Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому зазначено, що 13.01.2014 р. між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачкою був укладений кредитний договір № R8В, відповідно до умов якого останній було надано кредит в сумі 99 000, 00 грн., зі сплатою 20% річних, з кінцевим терміном погашення 13.01.2019 року, сплатою щомісячної комісії за управління кредитом у розмірі 1.39 % річних від початкової суми кредиту, цільове призначення - на споживчі потреби. Свої зобовязання за кредитним договором відповідачка не виконала у звязку з чим має заборгованість перед банком у розмірі 173 293, 09 грн. Зазначену суму заборгованості , а також понесені судові витрати позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь.

В свою чергу, ОСОБА_2 звернулась із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання недійсними умов кредитного договору щодо сплати комісійної винагороди. Свою заяву мотивувала тим, що окрім кредитного договору укладеного між нею та банком 13.01.2014 року, 28.05.2014 року також був укладений договір про внесення змін до вказаного кредитного договору, відповідно до якого строк виконання зобовязання встановлений до 13.01.2020 року, розмір комісії встановлено 2750,20 грн. зі строком сплати до 13.01.2020 року. Вважає несправедливими положення договору про споживчий кредит які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо сплати за обслуговування кредиту, плати за його дострокове погашення. Просить суд визнати недійсними з моменту укладення умови передбачені п.4.2 р.4 кредитного договору №R8Е від 13 січня 2014 року, укладеного між ПАТ «ВТБ БАНК» та нею щодо сплати комісії за управління кредитом у розмірі 1,39% від початкової суми кредиту, п.5.1 р.5 про сплату пені за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день порушення виконання зобов'язання, п.4.16 р. 4 договору про внесення змін №1 від 28.05.2014 року до кредитного договору №R8Е від 13.01.2014 року у відповідності до якого встановлено розмір комісії у сумі 2750, 20 грн. зі строком сплати до 13.01.2020 року; внести зміни до п.4.8 р. 4 кредитного договору №R8Е від 13.01.2014р., виклавши його в наступній редакції: «У разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги Банку у такій черговості:

- у першу чергу сплачуються прострочені Проценти за користування Кредитом (за наявності);

- у другу чергу сплачуються строкові проценти за користування Кредитом;

- у третю чергу сплачується прострочена заборгованість за Кредитом (за її наявності);

- у четверту чергу сплачується строкова заборгованість за Кредитом;

- у п'яту чергу сплачуються витрати Банку, пов'язанні з одержанням виконання за борговими зобов'язаннями за Договором (за їх наявності);

- у шосту чергу сплачується пеня за прострочення сплати Процентів (за наявності);

- у сьому чергу сплачується пеня за прострочення повернення Кредиту (за наявності);

- у восьму чергу сплачуються штрафи, передбачені Договором (за наявності).

Також просить зобовязати Публічне акціонерне товариство "ВТБ БАНК" зарахувати отримані по недійсним умовам угоди від ОСОБА_2 кошти в якості комісії за управління кредитом в рахунок погашення боргу ОСОБА_2 перед ПАТ "ВТБ БАНК" відповідно до кредитного договору №R98Е від 13.01.2014р., зменшивши суму боргу по кредиту на суму безпідставно стягнутих коштів на оплату комісії за управління кредитом за період з 13.01.2014 року по 27.10.2014 року.

В судове засідання представник позивача за первісним позовом /відповідача за зустрічним позовом/ в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги за первісним позовом підтримав, просив задовольнити. Зустрічний позов не визнав, надіслав заперечення на нього, просив відмовити в його задоволенні.

Представник відповідачки за первісним позовом /позивачки за зустрічним позовом/ в судовому засіданні проти первісного позову заперечувала частково, пояснивши, що сам факт отримання грошей її довірителька не оспорює, але вони не згодні з сумою заборгованості, оскільки вона не відповідає дійсності на нормам чинного законодавства. Зустрічні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Заслухавши пояснення представника відповідачки за первісним позовом / позивачки за зустрічним позовом, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а для задоволення зустрічного позову підстав немає з огляду на наступне

Судом встановлено, що між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачкою ОСОБА_2 13.01.2014 р. було укладено кредитний договір № R8В, відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит в сумі 99 000, 00 грн., зі сплатою 20% річних, з кінцевим терміном погашення 13.01.2019 року, сплатою щомісячної комісії за управління кредитом у розмірі 1.39 % річних від початкової суми кредиту, цільове призначення - на споживчі потреби.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свій обовязок за кредитним договором виконав, надавши відповідачці одноразово кредит у повному обсязі в сумі 99000, 00 грн., що підтверджується копією меморіального ордеру № 29120 від 13.01.2014 року (а.с.27) про перерахування вказаної суми на картковий рахунок відкритий на імя відповідачки.

Відповідно до п. 5.1. Кредитного договору, у разі несвоєчасної (неналежної) сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 0,5% від суми прострочених зобовязань за кожен день прострочки. При цьому відповідно до п. 7.1. кредитного договору сторони передбачили спеціальний строк позовної давності до вимог по стягненню пені 3 роки.

Свої зобовязання за вказаним кредитним договором відповідачка не виконала, у звязку з чим станом на 29.09.2015 року має заборгованість перед позивачем на загальну суму 173 293, 09 грн., яка складається з : боргу за кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у звязку з порушенням зобовязань щодо повернення кредиту у сумі 92790,04 грн., у т.ч. поточна заборгованість за кредитом - 82 115, 48 грн., заборгованість за простроченим кредитом 8868,46 грн., інфляційні витрати 1687, 01 грн., 3 % річних 119,09 грн.; боргу за процентами (плата за користування кредитом) з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у звязку з порушенням зобовязань щодо сплати процентів у сумі 26230, 62 грн., у т.ч. сума простроченої заборгованості за відсотками -17531,78 грн., сума заборгованості за відсотками (поточна) 5096,86 грн., інфляційні витрати 3360, 62 грн., 3% відсотки річних 241,36 грн.; боргу по комісії за обслуговування кредиту з урахуванням 0,5% пені нарахованих в звязку з порушенням зобовязань у сумі 32345, 10 грн., у т.ч. прострочена заборгованість по комісії 16083,10 грн., поточна сума заборгованості за комісією 2752,20 грн., сума пені в розмірі 0,5% за кожен день прострочення 13509,80 грн.; пені, нарахованої у звязку з несвоєчасною сплатою процентів та кредиту в розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу у сумі 21927, 33 грн.

Крім того 28.05.2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір про внесення змін до вказаного кредитного договору, відповідно до п. 1 якого строк виконання зобовязання встановлений до 13.01.2020 року, а п.4.16 розмір комісії встановлено 2750,20 грн. зі строком сплати до 13.01.2020 року.

До посилання сторони відповідача на те, що умови вказаного договору є незаконними, суд ставиться критично, оскільки даний договір був підписаний сторонами добровільно та не суперечить діючому законодавству.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. При цьому підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Ч. 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Оскільки між сторонами при укладенні договору досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору, а волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі та не було допущено порушень вимог ст. 203 ЦК України, тому у суду немає підстав вважати умови кредитного договору недійсними. Крім того, суд вважає, що під час укладення кредитного договору, та договору про внесення змін до вказаного кредитного договору ОСОБА_2 була ознайомлена з умовами кредитування та не заперечувала проти внесення змін до кредитного договору.

Ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України, ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення чергової частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст.546, 549 ЦК України передбачають можливість забезпечення виконання зобов'язання неустойкою (штрафом, пенею).

У відповідності до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановленого договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом законні та обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. В порядку ст. 88 ЦПК України, на користь ПАТ «ВТБ Банк» підлягає стягненню з відповідачки судовий збір в сумі 2599,40 грн.

Підстав для задоволення зустрічного позову суд не вбачає, оскільки внесення коригування у кредитні зобовязання не було передбачено укладеними між сторонами угодами. Сплата комісії за управління кредитом та пені за невиконання зобовязань були передбачені укладеними угодами, які були підписані відповідакою.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 525, 526, 527, 530, 626, 627, 610-612, 628, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ур. м. Пологи, Запорізької області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» (місцезнаходження: 01004, м. Київ, бул. ОСОБА_3/ вул.. Пушкінська, буд.8/26, код. , п/р 5031 в ПАТ «ВТБ БАНК», м. Київ, МФО 321767) заборгованість за кредитним договором № R8В від 13.01.2014 р. у розмірі 173 293, 09 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2599, 40 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ВТБ Банк про визнання недійсними умов кредитного договору щодо сплати комісійної винагороди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.С. Кляшторний