Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2016 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Дзюба Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Акважитлосервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Акважитлосервіс», звертаючись з позовом до суду, просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за наданні житлово-комунальні послуги в розмірі 40367,94 грн. - основну суму боргу, інфляційної складової боргу - 14786,01 грн., річних 1097,22 грн., судовий збір - 1378,00 грн., що є предметом позову.

Представник позивача Закян А.А., директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Акважитлосервіс», в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи позивач повідомлений належним чином, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності їх уповноваженого представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити на підставі наявних у справі доказів.

Представник відвідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, які долучено до справи (а.с.52-55), пояснив, що відносини між сторонами спору виникли на підставі Договору №7-НЖ/01 обслуговування нежитлових приміщень від 15 грудня 2007 року, за змістом поданої до суду позовної заяви позивач зазначає, що з 01 жовтня 2013 року по 30 червня 2016 року відповідач нібито не сплачував вартість наданих послуг, за розрахунками позивача борг відповідача становить 60482,93 грн. Відповідач не погоджується з позовними вимогами, вважає їх безпідставними та недоведеними, оскільки вартість житлово-комунальних послуг, яка зафіксована у розрахунку боргу, долученого до позову, значно перевищує вартість житлово-комунальних послуг, визначених умовами договору, де сторонами погоджено вартість таких послуг в розмірі 910,00 грн., в свою чергу позивача не надав документи про встановлення тарифів та додаткових послуг, які мали були доведені до відома відповідача, що безпосередньо передбачено у п.4.4. Договору, жодних письмових повідомлень для врегулювання цих питань між сторонами договору від позивача на адресу відповідача не надходило. Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «Акважитлосервіс» фактично з 01 квітня 2016 року припинило надання послуг з утримання будинку, підземного паркінгу та при будинкової території у будинку АДРЕСА_1, оскільки 05 грудня 2015 року, реалізуючі своє право, на установчих зборах співвласники багатоквартирного будинку прийняли рішення про створення Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Спільна справа», державна реєстрацію даної юридичної особи проведена 25 грудня 2015 року, на даний час відповідач є членом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Спільна справа» та з 01 квітня 2016 року сплачує членські внески на утримання будинку та прибудинкової території.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно п.35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Судом встановлено, що 15 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Акважитлосервіс» укладено Договір №7-НЖ/01обслуговування нежитлових приміщень (далі по тексту - Договір). (а.с.7-9)

За умовами п.1.1. Договору, Замовник покладає на Виконавця здійснення функцій по обслуговуванню будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1, де на першому поверсі знаходяться належні Замовнику нежитлові приміщення, загальною площею 197,21 кв.м, наданню послуг, обумовлених п.п.1.2 даного договору.

Виконавець забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт Будинку та його інженерних мереж за адресою: АДРЕСА_1, утримання при будинкової території та внутрішньо будинкових місць загального користування, а Замовник здійснює оплату витрат Виконавця на виконання вказаних робіт. (п.1.2 Договору)

Вартість послуг за п.п.1.2 даного Договору складає 910,00 грн., в т.ч. ПДВ - 151,67 грн.

Цей договір укладено на один календарний рік (365 днів), дія Договору розпочинається з 15 грудня 2007 року.

16 грудня 2007 року укладено Додаткову Угоду №1 до Договору №7-НЖ/01 від 15 грудня 2007 року, укладаючи цю додаткову угоду сторони домовились про наступне:

Сторони домовились, що Замовник оплачує отримані послуги згідно п.1.4 Договору №7-НЖ/01 від 15 грудня 2007 року за період з 15 грудня 2007 року по 31 березня 2008 року в сумі 3229,03 грн., в т.ч. ПДВ=538,17 грн., до 30 квітня 2008 року. В подальшому відшкодування витрат, передбачених п.4.1 Договору №7-НЖ/01 від 15 грудня 2007 року проводиться Замовником не пізніше 25 числа поточного місяця на підставі рахунків, виставлених Виконавцем. (а.с.10)

15 квітня 2009 року укладено Додаткову Угоду №2 до Договору №7-НЖ/01 від 15 грудня 2007 року, укладаючи цю додаткову угоду сторони домовились про наступне:

З 15 квітня 2009 року призупиняється дія Договору №7-НЖ/01 від 15 грудня 2007 року на обслуговування нежитлових приміщень, в зв'язку з передачею Замовником належного йому приміщення в орендне користування АКБ «Форум», на термін дії договору оренди від 31.03.2009 року.

У разі відновлення дії Договору №7-НЖ/01 від 15 грудня 2007 року на обслуговування нежитлових приміщень, істотні умови цього договору залишаються незмінними.

ОСОБА_1 набув права власності на нежитлові приміщення з №1 по №13, офіс загальною площею 191,00 кв.м, які розташовані в АДРЕСА_1, що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 31 липня 2009 року, видане на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва від 31 липня 2009 року №591-В, зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, записаний у реєстрову книгу №166п-171, за реєстровим №8801п 25 вересня 2009 року.

Відповідно до положень ст.322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Звертаючись з цим позовом до суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Акважитлосервіс» просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 40367,94 грн., яка виникла за період з жовтня 2013 року по травень 2016 року, що підтверджується розрахунком заборгованості, яка приєднана до матеріалів справи. (а.с. 6)

Відповідно до ч. 1 ст. 19, п. 1 ч. 3 ст. 20, п. 3 ч. 2 ст. 21, пп. 4, 13 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками сфери житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є, зокрема, порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги та відповідальність сторін і штрафні санкції за невиконання умов договору. Споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, лише в разі його підготовки виконавцем на основі типового договору.

Тобто законом визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45), власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Разом із тим законодавче визначення терміну "балансоутримувач", дане в статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", допускає можливість існування різних ситуацій, у тому числі таких, коли багатоквартирний будинок існує, а особи, що має права та несе обов'язки балансоутримувача, немає (власники квартир балансоутримувачами бути не можуть за визначенням, а договір з будь-якою юридичною особою не укладався). За відсутності вирішення в цьому Законі питання про те, хто саме має ці права й обов'язки, застосуванню підлягає частина перша статті 11 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку", зі змісту якої випливає, що функції балансоутримувача до приватизації квартир виконував попередній власник будинку. Він повинен на вимогу об'єднання власників багатоквартирного будинку передати житловий комплекс на баланс об'єднання. Якщо ж немає особи, якій будинок може бути переданий на баланс, попередній власник (територіальна громада та уповноважені нею юридичні особи) змушені продовжувати виконувати функції балансоутримувача.

Передача майна з балансу на баланс відбувається відповідно до Порядку передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року № 1521. Цей Порядок регулює процедуру передачі житлового комплексу на баланс об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, а також житлового комплексу або його частини на баланс іншої юридичної особи, статут якої передбачає можливість провадження такої діяльності, з балансу колишнього балансоутримувача.

За змістом ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Передбачені законом способи захисту цивільних прав та інтересів закріплені у ст.16 Цивільного кодексу України, суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Власник порушеного права може скористатися не будь - яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Разом з тим, Товариство з обмеженою відповідальністю «Акважитлосервіс» не долучило до матеріалів позовної заяви докази, які мали підтвердити факт передачі від забудовника на баланс товариства будинку АДРЕСА_1 після введення будинку в експлуатації, та інші допустимі докази, якими позивач доводить правомірність звернення з цим позовом до суду з вимогою відшкодування понесених витрат на утримання вищезазначеного будинку.

Виходячи з долучених позову доказів, позивачем надано копію Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Акважитлосервіс», в новій редакції, затверджений загальними зборами учасників протокол №8 від 28 грудня 2015 року, однак враховуючи той факт, що копія статуту надана не в повному обсязі, відсутні розділу де визначено види діяльності товариства, що унеможливлює з'ясувати мету створення товариства та основі види його діяльності, в тому числі в сфері надання житлово-комунальних послуг.

Особливості державної реєстрації Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку регулюється Законом України № 2866-ІІІ «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Згідно з преамбулою цього Закону, цей Закон визначає правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об'єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов'язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку.

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - Об'єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна; співвласники багатоквартирного будинку (далі - співвласники) - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку. (ст.1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку»)

Членом об'єднання може бути фізична чи юридична особа, яка є власником квартири (квартир) або приміщення (приміщень) у багатоквартирному будинку. Членство в об'єднанні є добровільним і може набуватися одночасно зі створенням об'єднання при проведенні установчих зборів, а також індивідуально, на основі письмової заяви, в будь-який момент його існування. ( ч.1 та ч.2 ст. 9 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку»)

Судом встановлено, що 05 грудня 2015 року проведено установчі збори співвласників багатоквартирного будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1, які оформлено Протоколом №1, дата проведення 05 грудня 2015 року, дата складання 18 грудня 2015 року, відповідно до порядку денного установчих зборів, прийнято рішення про створення Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 та затверджено назву Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Спільна справа». (а.с.56-60)

27 лютого 2016 року відбулись загальні збори співвласників ОСББ «Спільна справа», оформлені протоколом №1, відповідно до порядку денного, прийнято рішення - Управління багатоквартирним будинком з нежитловими приміщеннями (нежилими приміщеннями, офісами) і підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_1, здійснювати Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Спільна справа». ОСББ «Спільна справа» прийняти об'єкт в управління відповідно до п.п.2-1-2.3 Правил утримання будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, Наказ Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 02.02.2009 №13. (а.с.62-69)

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Спільна справа» є окремою юридичною особою та діє на підставі Статуту, затвердженого установчими зборами співвласників багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (протокол №1 від 18 грудня 2015 року). (а.с.71-84)

Згідно довідки від 22 листопада 2016 року (вих. №103), видана Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Спільна справа», ОСОБА_1, власник нежитлового приміщення АДРЕСА_1 (загальна площа 191,0 кв.м), про те, що він є членом ОСББ «Спільна справа» та сплачує внески на утримання будинку та прибудинкової території з 01 квітня 2016 року до ОСББ «Спільна справа», заборгованість по сплаті внесків за період з 01 квітня 2016 року по 22 листопада 2016 року відсутня.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу сторін, суд приходить до висновку, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Акважитлосервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 40367,94 грн., з урахуванням інфляції - 14786,01 грн. та трьох відсотків річних - 1097,22 грн., є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відносини між сторонами спору виникли на підставі Договору №7-НЖ/01 від 15 грудня 2007 року, цей договір укладено відповідачем до набуття права власності на об'єкти нерухомого майна, а саме - нежитлові приміщення з №1 по №13, офіс загальною площею 191,00 кв.м, які розташовані в АДРЕСА_1, право власності на ці приміщення зареєстровано за відповідачем лише 25 вересня 2009 року.

Після здійснення відповідачем державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, між сторонами спору договір на обслуговування нежитлових приміщень не укладався, а за умовами Додаткової угоди №2 від 15 квітня 2009 року дія Договору №7-НЖ/01 від 15 грудня 2007 року призупинена, у зв'язку з передачею відповідачем приміщень в орендне користування АКБ «Форум», доказів, які мали підтвердити відновлення дії вищезазначеного договору, позивачем не долучено до позовної заяви, правом заявити клопотання про долучених цих доказів під час розгляду справи представники позивача, які брали участь в судовому засіданні, не скористались.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Цивільного кодексу України обов'язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи зі змісту позовної заяви, позивач наголосила на розгляді справи у її відсутності, окремо долучила клопотання про розгляд справи у відсутності позивача (а.с.6), будучи обізнаною про розгляд справи позивач не скористалась правом взяти участь у судових засіданнях, надати докази на підтвердження заявлених позовних вимог та заявити клопотання з дотриманням вимог ст.ст.136, 137 Цивільного процесуального кодексу України.

В той же час, заявляючи у відповідності до вимог ч. 2 ст. 158 ЦПК України клопотання про розгляд справи за її відсутності, особа усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з'ясовані в ході проведення судового засідання, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. (ст.1 Цивільного процесуального кодексу України)

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. (ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України)

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, як це передбачено ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Акважитлосервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 15, 322 Цивільного кодексу України, ст.ст.1, 13, 19, 20, 21, 26, 29, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст.1, 9 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», п. 7, 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, ст. ст. 1, 3, 4, 10, 11, 27, 58, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Акважитлосервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я