Справа №489/6930/13-ц 02.06.2016 02.06.2016 02.06.2016
Провадження №22-ц/784/793/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 489/6930/13-ц Головуючий у 1-й інстанції Кокорєв В.В.
Провадження №22ц/784/793/16 Доповідач апеляційного суду Буренкова К.О.
РІШЕННЯ

Іменем України

02 червня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої: Буренкової К.О.,

суддів: Крамаренко Т.В., Мурлигіної О.Я.,

із секретарем судового засідання: Лівшенком О.С.,

за участі: представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 липня 2015 року у справі за позовом ПАТ «Дельта банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта банк» про визнання недійсним договору про передачу активів та кредитних зобов'язань,

в с т а н о в и л а:

В квітні 2013 року ПАТ «Дельта банк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 26 вересня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 100-0041001/ФКВ-08, за умовами якого ТОВ «Український промисловий банк» надав ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 95000 доларів США, зі сплатою 9,9% річних, строком дії до 26 вересня 2033 року. Остання зобов'язалася повернути наданий кредит у повному обсязі, сплачувати проценти за користування кредитом, комісію.

В забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором 26 вересня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_4, ОСОБА_2 укладено договір поруки № №100-0041001/ФКВ, згідно якого, ОСОБА_2 зобов'язалася нести в солідарну відповідальність за невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором.

30 червня 2010 між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ "Дельта Банк" та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ "Дельта Банк", за яким позивач набув право вимоги до відповідачів.

Однак відповідачі зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконують. У зв'язку з чим станом на 01 березня 2013 року нараховано заборгованість у розмірі 665454 грн. 65 коп., яка складається з заборгованості за основним кредитом - 646115 грн. 83 коп., за відсотками - 13871 грн. 61 коп., за комісією - 5467 грн. 20 коп.

Посилаючись на наведене, Банк просив суд стягнути на його користь з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 665454 грн. 65 коп. та судові витрати.

В квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта банк» про визнання недійсним договору про передачу активів та кредитних зобов'язань.

Наполягаючи на задоволенні зустрічного позову, ОСОБА_2 посилалася на те, що укладений між Банком, ТОВ «Український промисловий банк» та Національним банком України договір про передачу активів має бути визнаний недійсним в частині передачі зобов'язання за договором поруки №100-0041001/ФКВ-08 від 26 вересня 2008 року. Підставами визнання недійсним договору ОСОБА_2 посилалась на те, що він з порушенням вимог чинного законодавства. Зокрема на те, що ця угода укладена після відкликання ліцензії у ТОВ «Український промисловий банк».

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 липня 2015 року первісний позов ПАТ «Дельта банк» задоволено.

Постановлено стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта банк» 665454 грн. заборгованості за кредитним договором, з яких: 646115 грн. 83 коп. - заборгованість за кредитом; 13871 грн. 61 коп. - заборгованість за відсотками; 5467 грн. 20 коп. - заборгованість за комісією.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта банк» по 1720 грн. 50 коп. судового збору з кожного.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, із змісту якої вбачається, що вона не згодна із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову та просить скасувати вказане рішення суду в цій частині, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із наявності підстав для стягнення на користь Банку із відповідачів в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором.

Проте з таким висновком в повній мірі не можна погодитись.

Судом встановлено, що 26 вересня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 100-0041001/ФКВ-08, за умовами якого ТОВ «Український промисловий банк» надав ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 95000 доларів США, зі сплатою 9,9% річних, строком дії до 26 вересня 2033 року. ОСОБА_4 зобов'язалася повернути наданий кредит у повному обсязі та сплачувати проценти за користування кредитом.

Додатком до цього договору є графік щомісячних платежів, які повинна вносити ОСОБА_4 (а.с.14-15, т.1)

В забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором 26 вересня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_4, ОСОБА_2 укладено договір поруки № №100-0041001/ФКВ, згідно якого, ОСОБА_2 зобов'язалася нести солідарну відповідальність за невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором (а.с.17-18, т.1).

30 червня 2010 року між ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Укрпромбанк» та Національним Банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, внаслідок чого останній отримав право вимоги від боржників за кредитними та забезпечувальними договорами, зокрема і за кредитним договором №100-0041001/ФКВ-08 від 26 вересня 2008 року (а.с. 189-200, т.1).

Однак відповідачі зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконують. У зв'язку з чим станом на 01 березня 2013 року Банком нарахована заборгованість у розмірі 665454 грн. 65 коп., яка складається з заборгованості за: основним кредитом - 646115 грн. 83 коп., за відсотками - 13871 грн. 61 коп., за комісією - 5467 грн. 20 коп.

Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором

Відповідно до загального порядку заміни кредитора у зобов'язанні, визначеного ч.2 ст. 516, ч.2 ст. 517 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Статтею 1082 ЦК України визначено порядок виконання боржником грошової вимоги факторові. За змістом цієї норми боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконує цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним.

Згідно Витягу з додатку №2 до Договору про передачу Активів та Кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь ПАТ «Дельта Банку» від 30 червня 2010 року, фактичний розмір невиконаного грошового зобов'язання за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_4, станом на 1 червня 2010 року Банком визначено у 90769,38 доларів США, що еквівалентно 709971 грн. 58 коп. (а.с.32, т.1).

Про укладання вказаного договору факторингу та наявність заборгованості за кредитним договором Банк 18 березня 2013 року рекомендованим листом направив відповідачам письмові повідомлення. Проте вимога щодо погашення Банком простроченої заборгованості ними не була виконана (а.с. 29-31, т.1).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

За нормою ч. 2 ст. 554 ЦПК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як на підставу своїх вимог, Банк посилався на те, що відповідно до договору про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» йому перейшло право вимоги боргу за кредитним договором, який станом на 1 червня 2010 року складав 90769,38 доларів США, що еквівалентно 709971 грн. 58 коп.

На підтвердження суми заборгованості, Банк посилався на розрахунок заборгованості, розмір якої станом на 01 березня 2013 року становив 665454 грн. 65 коп., із якої заборгованість за основним кредитом - 646115 грн. 83 коп.; за відсотками - 13871 грн. 61 коп.; за комісією - 5467 грн. 20 коп. (а.с.27, т.1).

Проте в цьому розрахунку відсутні відомості про щомісячне нарахування платежів, які повинен вносити позичальник відповідно до графіка платежів за період з 26 вересня 2008 року по 29 червня 2010 року та щомісячної заборгованості за кредитом, із зазначенням її складових за цей же період.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2014 року у справі за клопотанням представника відповідача ОСОБА_2 була призначена судова економічна експертиза, яка повернута без виконання у зв'язку з відсутністю в наданих на дослідження документах інформації щодо розміру заборгованості станом на 01 липня 2010 року, тобто на момент придбання Банком заборгованості за даним кредитом (а.с. 10 - 14, т.2).

Ухвалою Апеляційного суду від 11 травня 2016 року у Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб витребувано виписки по рахунках, які були відкриті в ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта банк» по погашенню ОСОБА_4 платежів по кредитному договору від 26 вересня 2008 року, укладеному між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_4, у тому числі, по погашенню основного кредиту, відсотків та комісії за період з 26 вересня 2008 року по 12 листопада 2013 року та розрахунок помісячної заборгованості по всіх складових за вказаний період. (а.с. 130, т.2).

Однак, вказана ухвала суду не була виконана та позивачем не надано документів, необхідних для визначення щомісячного розміру заборгованості за даним кредитним договором за період 26 вересня 2008 року по 12 листопада 2013 року.

Отже, сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів, Банком є не доведеною.

На а.с. 46, т. 2 є заява представника відповідачки ОСОБА_2 про застосування позовної давності щодо стягнення заборгованості за даним кредитним договором та виключення з розрахунку заборгованості за період з 26 вересня 2008 року по 25 березня 2010 року. Але для вирішення цієї заяви необхідні розрахунки, які містять відомості про щомісячну, як загальну, так і прострочену заборгованість по всіх її складових, починаючи з 26 вересня 2008 року.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не звернув належної уваги на зазначені обставини і прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для стягнення в солідарному порядку із відповідачів заборгованості за кредитним договором, що відповідно до п.1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення і ухвалення нового рішення.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції звернулась лише поручитель ОСОБА_2 Позичальник ОСОБА_4 рішення суду першої інстанції не оскаржувала.

З урахуванням наведених обставин колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення із ОСОБА_2 в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором та в частині стягнення витрат по сплаті судового збору, з ухваленням в цій частині нового рішення, яким в позові Банку до ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором та витрат по сплаті судового збору слід відмовити.

Це ж рішення відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України в частині стягнення судових витрат із ОСОБА_4 змінити, стягнувши з останньої на користь Банку 3441 грн. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України на користь ОСОБА_2 із Банку слід стягнути 3785 грн.10 коп. витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Це ж рішення в частині стягнення із ОСОБА_4 на користь Банку заборгованості за кредитним договором № 100-0041001/ФКВ-08 та відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2. залишити без змін.

Керуючись статтями 303, 308, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 липня 2015 року в частині стягнення із ОСОБА_2 в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором та в частині стягнення витрат по сплаті судового збору скасувати і цій частині ухвалити нове рішення.

В позові ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором та витрат по сплаті судового збору відмовити.

Це ж рішення в частині стягнення із ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором № 100-0041001/ФКВ-08 та відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 залишити без змін.

Це ж рішення в частині стягнення судових витрат із ОСОБА_4 змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» 3441 (три тисячі чотириста сорок одна) грн. витрат по сплаті судового збору.

Стягнути на користь ОСОБА_2 із ПАТ «Дельта Банк» 3785 (три тисячі сімсот вісімдесят п'ять) грн.10 коп. витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий К.О. Буренкова

Судді Т.В. Крамаренко

О.Я. Мурлигіна