Провадження № 22-ц/783/4737/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і ОСОБА_2,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю адвоката ОСОБА_3 представника позивачки ОСОБА_4;

ОСОБА_5 представника ПАТ «Дельта Банк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду міста Львова 31 травня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», (в подальшому „Банк), треті особи: ОСОБА_6 та уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_7, про стягнення банківського вкладу (депозиту), в кінцевій редакції позовних вимог якого просила суд визнати за ОСОБА_4 право вкладника за договором №5230 банківського вкладу (депозиту), укладеного 12.05.2014 року з ПAT «Дельта Банк» на частину вкладу в сумі 7 500 доларів США та стягнути з ПAT «Дельта Банк» на користь вкладника ОСОБА_4 частину вкладу за договором №5230 банківського вкладу (депозиту) укладеного 12.05.2014 року з ПAT «Дельта Банк» в сумі 7 500 доларів США.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що AT «Дельта Банк» не повертає позивачці частину вкладу та нараховані відсотки за Договором № 5230 банківського вкладу (депозиту) від 12.05.2014 року (надалі «Договір банківського вкладу») в сумі 7 500 доларів США та відсотки за вкладом в сумі 700 доларів США, укладеного між ОСОБА_6 та ПAT «Дельта Банк» та згодом відступленого 05.01.2015 року на підставі Договору купівлі-продажу (відступлення) права вимоги за Договором № 5230 банківського вкладу (депозиту) від 12.05.2014 року ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 частини вкладу та нараховані відсотки за Договором банківського вкладу в сумі 7 500 доларів США та відсотків (а.с.1-2, 10-12, 94-95).

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено (а.с. 216-217).

Дане рішення оскаржила позивачка ОСОБА_4

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що судом не було взято до уваги те, що про заміну сторони у зобовязанні ОСОБА_6 у травні 2015 року письмово повідомив Банк та уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк», а також на те, що п. 6 ст. 36 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб встановлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 ч.5 ст. 36 згаданого Закону (згідно якого під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку), не поширюється на зобовязання банку щодо (зокрема) виплат коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Вважає помилковим висновок суду про те, що само по собі укладення позивачем з вкладником ОСОБА_6 договору відступлення права вимоги не створює у ОСОБА_8 зобовязань перед позивачем, оскільки між позивачем та ОСОБА_8 укладено договір банківського рахунку та відкрито поточний рахунок і у відповідності до п. 2.2 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютак, затвердженої Постановою Правління НБУ від 12.11.2003 року № 492, індифікація клієнта не є обовязковою, якщо клієнт уже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований та верифікований.

Вважає, що позивач є вкладником ОСОБА_8 і оскільки предметом його вимог є заборгованість за вкладом, то відповідно доЗакону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб ця заборгованість має бути відшкодованою за рахунок коштів Фонду в межах гарантованої суми відшкодування.

Вважає нікчемним положення Договору банківського вкладу про необхідність згоди боржника при відступленні прав вимоги за згаданим договором (а.с. 219-222).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника ОСОБА_8, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В обгрунтування доводів позовної заяви позивачем до неї долучено лише Договір купівлі-продажу (відступлення) права вимоги за Договором № 5230 банківського вкладу (депозиту) від 12 травня 2014 року, який було укладено між вкладником ОСОБА_8 ОСОБА_6 та позивачкою ОСОБА_4 05.01.2015 року (а.с. 3-4): сам же Договір № 5230 банківського вкладу (депозиту) від 12 травня 2014 року до матеріалів справи позивачкою не долучено.

В той же час, на твердження відповідача (ОСОБА_8) Договір № 5230 банківського вкладу (депозиту) від 12 травня 2014 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 не укладався, а Договір банківського вкладу (депозиту) за № 5230 між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 було укладено 12 листопада 2014 року (а не 12 травня 2014 року) (а.с. 34, 41).

В той же час, згідно вище згаданого Договору купівлі-продажу (відступлення) права вимоги за Договором № 5230 банківського вкладу (депозиту) від 12 травня 2014 року, ОСОБА_6 відступив позивачці ОСОБА_4 право вимоги, належне ОСОБА_6 „за договором № 5230 банківського вкладу (депозиту) ... укладеного 12 травня 2014 року (а.с. 3-4).

Ця ж дата Договору № 5230 банківського вкладу (депозиту) (а саме - 12 травня 2014 року) є зазначеною ОСОБА_6 у його заяві на імя уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельтабанк» ОСОБА_7, поданій до ОСОБА_8 28.05.2015 року (а.с. 42), тобто вже після того, як постановою Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 Публічне акціонерне товариство „Дельта Банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних (а.с. 54-57) та рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 року № 51 у згаданому ОСОБА_8 запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці (з 03.03.2015 року до 02.06.2015 року включно), а у подальшому Фондом прийнято рішення від 02.10.2015 року № 181, згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ „Дельта Банк», призначено уповноважену особу Фонду, якій делеговано всі повноваження ліквідатора згаданого ОСОБА_8 (а.с. 58-62, 63, 64).

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон №4452) встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Отже, відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України (ст. 1 Закону № 4452).

Частинами 1, 5 статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до вимог п.1 ч. 5 Закону № 4452 під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті (п.1 ч.6 ст. 36 Закону № 4452).

Отже, з 02 березня 2015 року встановлені обмеження на задоволення вимог вкладників та інших кредиторів ОСОБА_8, за виключенням зобов'язань банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився та за договорами банківського рахунку вкладників.

Однак, і зазначеній категорії вкладників виплати проводяться в межах гарантованого розміру відшкодування коштів за вкладами, який не може бути меншим 200 000 грн.

Пунктом 16 статті 2 Закону № 4452 встановлено, що тимчасова Адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Також встановлено, що третій особі (вкладнику ОСОБА_8) ОСОБА_6 06 та 29 липня 2015 року виплачено 200 000 грн. в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (а.с. 37): вказана обставина позивачем не оспорюється.

Статтею 27 Закону України № 4452 встановлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, згідно якого Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини 4 статті 26 цього Закону.

В силу вимог ч. 1 ст. 52 Закону № 4452 кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону, та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у п. 17 ч. 5 ст. 12 цього Закону; вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності); інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; вимоги за субординарним боргом.

У спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Оскільки ПАТ „Дельта Банк з 02 березня 2015 року віднесено до категорії неплатоспроможних, в подальшому запроваджено процедуру його ліквідації, то з цього часу фактично унеможливлені операцій по рахунках як власних клієнтів, так і по розрахунках з іншими кредиторами.

Відтак, позивачка після 02 березня 2015 року мала право вимагати грошові кошти, які їй належать на підстві укладеного договору про відступлення права вимоги, виключно в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки задоволення кредитних вимог ОСОБА_4 в іншому порядку, ніж передбачає цей Закон, буде порушувати баланс інтересів кредиторів ОСОБА_8 та буде суперечити цьому Закону.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити та залишити рішення Галицького районного суду м. Львова 31 травня 2016 рокубез змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: