Справа № 367/3304/15-ц Головуючий у І інстанції Кухленко Д. С.
Провадження № 22-ц/780/3112/16 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 19 18.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

18 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого - Мережко М.В.

Суддів - Данілова О.М., Суханової Є.М.

Секретар - Бобко О.В.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 05 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору нікчемним ,

За зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору дійсним .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи , перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів , -

В с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду із зазначеним позовом.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що 30 листопада 2013 року між ОСОБА_4 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в простій письмовій формі укладено попередній договір , за умовами якого сторони мають намір укласти в майбутньому договір купівлі- продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1

Сторони ,відповідно до п.3 попереднього договору , погодили між собою істотні умови основного договору купівлі-продажу квартири .

Позивачі в обґрунтування вимог посилаються на ч. 1 ст. 635 ЦК України , відповідно до якої попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору.

При цьому позивачі зазначають , що договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню, і попередній договір відносно цього нерухомого майна також має укладатись в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Таким чином, договір, щодо якого не додержана встановлена законом обов'язкова нотаріальна форма, є нікчемними.

Як зазначають позивачі , із оскаржуваного договору видно ,що його укладено письмово , проте всупереч ст.ст. 635 , 657 ЦК України нотаріально не посвідчено, а відтак цей договір є нікчемним, однак враховуючи , що між сторонами виник спір , а тому просили визнати попередній договір від 30 листопада 2013 року нікчемним .

Заперечуючи проти позову , у серпні 2015 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов про визнання договору дійсним .

Свої вимоги обгрунтовував тим, що 30 листопада 2013 року між ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено попередній договір купівлі-продажу.

ОСОБА_2 зазначає, , що відповідно до п.1 попереднього договору , сторони у справі зобов'язались у майбутньому, в строк не пізніше 09 вересня 2014 року укласти договір купівлі-продажу квартири у нотаріальній формі на умовах, визначених договором.

Відповідно до п.2 попереднього договору в підтвердження наміру придбати квартиру та з метою забезпечення оформлення основного договору, ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які прийняли до підписання договору ,грошові кошти в якості авансу у сумі 162 994 грн., що є еквівалентом на день підписання договору 19 829 доларів США за купівлю квартири у житловому будинку за адресою ; АДРЕСА_1

а гроші в сумі 61 987 грн, що є еквівалентом на день підписання договору 7 541 доларів США, ОСОБА_2, зобов'язується передавати ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до підписання основного договору.

Відповідач ОСОБА_2 зазначає , що договір не був посвідчений нотаріально тому ,що ОСОБА_4, та ОСОБА_3 запевняли ОСОБА_2 в тому, що не потрібно витрачати зайвих грошей для нотаріального посвідчення договору , і що договір буде укладено згідно вимог діючого законодавства.

ОСОБА_2 за згодою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 користувався квартирою та провів оздоблювальні роботи. ОСОБА_2 пропонував відповідачам за зустрічним позовом укласти договір купівілі-продажу, але відповідачі за зустрічним позовом з різних причин цього не робили.

У 2015 році ОСОБА_2 дізнався, що ОСОБА_4, та ОСОБА_3, не мають наміру продавати квартиру, пояснюючи це тим, що не бачать його мешканцем будинку , в якому знаходиться квартира , і подали позов про визнання договору нікчемним .

ОСОБА_2 вважає, що сторони домовились щодо всіх істотних умов договору, відбулося майже повне виконання договору, але ОСОБА_4, та ОСОБА_3, ухилились від його нотаріального посвідчення, тому права ОСОБА_2 повинні бути захищені у спосіб визнання попереднього договору від 30 листопада 2013 року дійсним на підставі ст. 220 УК України.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 05 січня 2016 року. позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено . В задоволенні зустрічного позову відмовлено .

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права , та ухвалити нове рішення , яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_7, та задовольнити його позов . В апеляційній скарзі посилається на те , що судом неповно з»ясовані обставини, що мають значення для вирішення справи , що суд не взяв до уваги його пояснення та доводи , викладені в зустрічному позові.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та

обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено , що 30 листопада 2013 року між ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в простій письмовій формі укладено попередній договір , за умовами якого сторони мають намір укласти в майбутньому договір купівлі - продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1

Сторони відповідно до п.3 попереднього договору погодили між собою істотні умови основного договору купівлі-продажу квартири ( а.с. 5-6) .

Попередній договір відповідно до вимог закону нотаріально не посвідчений .

Як встановлено судом першої інстанції , між сторонами існує спір щодо укладеного попереднього договору , оскільки позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 вважають його нікчемним в силу закону , а відповідач ОСОБА_2 , заперечуючи проти позову , вважає договір дійсним.

Відповідно до ч.1 ст 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку ; (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 209 ЦК України, нотаріальне посвідчення правочпиу здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ч.І ст. 220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» додатково роз'яснено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню

З аналізу викладених положень Цивільного кодексу України, вбачається, що попередній договір є нікчемним, так як сторонами не додержано вимог про нотаріальне посвідчення договору.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 215 ЦК України проводиться розмежування видів недійсності правочинів на нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (статті 219, 220, 224 ЦК України тощо ) , та на оспорювані , якщо їх недійсність прямо не встановлена законом , але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом ( статті 222 223,225 ЦК України тощо)

Відповідно до ч.2 ст. 215 якщо недійсність правочину встановлена законом , то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається .

Однак , у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності поточину в силу закону та при наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред»явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину ( п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними «) .

У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним , а лише підтверджує його недійсність в силу закону у зв»язку з її оспоренням та невизнання інш8ими особами ( правова позиція Верховного Суду України у справі № 6 -308 цс 16 від 02 березня 2016 року ) .

У відповідності до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, відповідач ОСОБА_2 жодного доказу , щоб підтверджував би його доводи , наведені в зустрічній позовній заяві ( проживання у квартирі , сплату грошей за договором , доказів щодо пропозицій укладання нотаріального договору купівлі-продажу), ні суду першої інстанції , ні суду апеляційної інстанції не надав , а відтак підстави для визнання вказаного договору дійсним відсутні , а тому висновок суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 є вірним.

Враховуючи, що сторонами не додержано вимог про нотаріальне посвідчення договору,і існує спір між сторонами , положеннями закону передбачено правовий механізм визнання нікчемного правочину недійсним, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 підлягають задоволенню.

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину , що суд першої інстанції не мав би визнавати попередній договір нікчемним , оскільки нікчемний правочин не потребує визнання його таким , не спростовує висновків суду , оскільки суд в рішенні підтвердив його недійсність в силу закону у зв'язку з її оспоренням та не визнанням іншими особами.

За правилами ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Тому колегія суддів, перевіряючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303,307,308, 313 - 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 05 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді