Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/726/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Отян О. В.
Доповідач Письменний О. А.
УХВАЛА

Іменем України

24.05.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.,

за участю секретаря - Яковлєвої Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 24.12.2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Олександрівський районний сектор УДМС України в Кіровоградській області, Служба у справах дітей Олександрівської райдержадміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації,-

Встановила:

У вересні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2, яким просило у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №KGLWG101580014 від 17.07.2007 року у розмірі 159274,26 грн., звернути стягнення на будинок - предмет іпотеки, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом його продажу з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі - продажу будинку будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приват Банк» усіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Крім того просило виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у зазначеному будинку зі зняттям їх з реєстраційного обліку.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначило, що 17 липня 2007 року між ним та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 75750 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 17 липня 2027 року.

Вказало, що для забезпечення виконання зобов'язання за укладеним із кредитним договором, між ним та відповідачем 17.07.2007 року було укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідач надала в іпотеку нерухоме майно, яке належить їй на праві власності, а саме: будинок, загальною площею 68,7 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

У порушення вимог чинного законодавства та умов кредитного договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала.

У зв'язку із зазначеними порушеннями, станом на 30.05.2012 року у відповідача утворилася заборгованість у сумі 159274,26 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі - 59702,23 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі - 53696,84 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі - 2381,74 грн.; пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором у сумі - 35670,87 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 5.4 договору у сумі 250,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 7572,58 грн. - штраф (процентна складова).

Через невиконання договірного зобов'язання позивач просив задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 08.05.2013 року частково задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк».

Звернуто стягнення на будинок загальною площею 68,7 кв.м., житловою площею 42,6 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приват Банк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДОПОУ 14360570) з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі - продажу будинку будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приват Банк» усіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, зі зняттям її з реєстраційного обліку. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

У червні 2013 року відповідач подала апеляційну скаргу, яку відхилено ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 13.08.2013 року та залишено без змін рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 08.05.2013 року.

У вересні 2013 року відповідач подала касаційну скаргу, яку задоволено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.10.2013 року, скасовано рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 08.05.2013 року та ухвалу суду апеляційної інстанції від 13.08.2013 року, і передано справу на новий розгляд.

У серпні 2014 року ПАТ КБ «Приват Банк» подав позов зі змінами до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Олександрівський районний сектор УДМС України в Кіровоградській області, Служба у справах дітей Олександрівської райдержадміністрації, яким просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №KGLWG101580014 від 17.07.2007 року у розмірі 159274,26 грн., звернути стягнення на будинок - предмет іпотеки, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом його продажу.

Крім того позивач просив виселити відповідача та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які зареєстровані та проживають у зазначеному будинку зі зняттям їх з реєстраційного обліку.

Ухвалами Олександрівського районного суду Кіровоградської області до участі у справі залучено в якості співвідповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 таа малолітнього ОСОБА_5, законним представником якого є його батько - відповідач, ОСОБА_6, в якості третіх осіб - Олександрівський районний сектор УДМС в Кіровоградській області, Службу у справах дітей Олександрівської райдержадміністрації.

В ході розгляду справи представником позивача наданий уточнений розрахунок заборгованості, який станом на 18.11.2014 року становить 305423, 41 грн., що складається з наступного:

- 61015, 54 грн. - заборгованість за кредитом;

- 99940,87 грн. - заборгованість за відсотками;

- 2191, 68 грн. - заборгованість по комісії;

- 127493,25 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором;

- 250 грн.- штраф (фіксована частина);

- 14532,07 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Звернуто стягнення на будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 75750 гривень 00 копійок шляхом продажу вказаного предмету іпотеки в рахунок виконання зобов'язань за кредитним договором від 17 липня 2007 року в сумі 305423, 41 грн.

Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та малолітнього ОСОБА_5 з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

В частині позову про зняття з реєстраційного обліку відмовлено. Стягнуто судовий збір у розмірі 1592,74 грн.

Відповідач, ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, яку рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 24.02.2015 року задоволено частково та змінено рішення суду першої інстанції в частині визначеного розміру заборгованості і в цій частині ухвалено нове рішення, яким визначено розмір заборгованості за кредитним договором від 17 липня 2007 року №KGLWG101580014 в сумі 159 274,26 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом - 59702,23 грн., за відсотками - 53696,84 грн., комісії - 2384,74грн., з пені - 35670,87грн., штраф (фіксована частина) - 250 гривень 00 копійок, штраф (відсоток від суми заборгованості) - 7572,58грн. В іншій частині рішення залишено без змін.

У березні 2015 року ОСОБА_2 подала касаційну скаргу, яку ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.10.2013 року задоволено та скасовано рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 26.12.2014 року та рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 24.02.2015 року, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У грудні 2015 року позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, якою просив у рахунок погашення заборгованості в розмірі 141077,20 грн., звернути стягнення на будинок загальною площею 68,7 кв.м., житловою площею 42,6 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки, посвідченого 17.07.2007 року нотаріусом Олександрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Котляренко Ю.І. за реєстром №803) ПАТ КБ "Приват Банк" з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі - продажу будинку будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "Приват Банк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, за ціною, визначеною договором між сторонами , а у випадку недосягнення такої згоди - за ціною,визначеною в експертному звіті суб'єкта оціночної діяльності.

Також просив виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного обліку та вирішити питання про судові витрати.

Заочним рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 24.12.2015 року частково задоволено позов ПАТ КБ «Приват Банк».

Звернуто стягнення на будинок, загальною площею 68,7 кв.м., житловою площею 42,6 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки , посвідченого 17.07.2007 року нотаріусом Олександрівського нотаріального округу Кіровоградської області Котляренко Ю.І. за реєстром №803 з договірною вартістю майна 75750 гривень 00 копійок публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДОПОУ 14360570) з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі - продажу будинку будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, за ціною, визначеною в експертному звіті суб'єкта оціночної діяльності в рахунок виконання зобов'язань за кредитним договором від 17.07.2007 року №KGLWG101580014 в розмірі 135077,20 грн., що складається з заборгованості за кредитом - 61015,54 грн. копійки, за відсотками - 42917,44 грн., комісії - 219,68 грн., з пені - 27996,48 грн., штрафу (фіксована частина) - 250 грн., штрафу (відсоток від суми заборгованості) - 6706,06 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено та вирішено питання про судові витрати.

ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, якою просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права та вимог процесуального закону. Зокрема, на її думку, суд не взяв до уваги надані ОСОБА_2 копії квитанцій про погашення нею поточної кредитної заборгованості, якими спростовуються доводи позивача про наявність такої заборгованості, не врахував надану копію договору купівлі-продажу житлового будинку від 14.07.2007 року, яка свідчить, що будинок був придбаний не за рахунок кредитних коштів. Крім того, на думку ОСОБА_2, суд не встановив, коли і в яких розмірах були сплачені кошти на погашення кредитної заборгованості, та яким чином вони зараховувалися, чи співпадає порядок зарахування цих коштів з порядком, визначеним в п.п. 2.1.2., 2.1.5., 3.5., 7.2. кредитного договору.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі в межах, встановлених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, виходячи з такого.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17 липня 2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № KGLWG101580014, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 60600 гривень на придбання житла в кредит, а також у розмірі 13635 гривень на сплату страхових платежів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 17 липня 2027 року. (том 1 а.с. 8-11).

Згідно п.7.1. вказаного кредитного договору від 17.07.2007 року, позичальнику надаються кредитні кошти у розмірі 60600 грн. на наступні цілі - житловий кредит. (т.1 а.с.11).

17.07.2007 року відповідач, ОСОБА_2, отримала 60600 грн. від ПАТ КБ «ПриватБанк»(т.1 а.с.12).

17.07.2007 року для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 17 липня 2007 року № KGLWG101580014 між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, за яким відповідач надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий загальною площею 68,7 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1, належний їй на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 14.07.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за №780 ( том 1 а.с. 13-17 ).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.04.2010 року визнано незаконними дії ПАТ КБ «Приват Банк» щодо підвищення в односторонньому порядку відсоткової ставки за кредитними договорами № KGLWG101580014 та KGLWG201580014 від 17.07.2007 року, що укладені між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 та зобов'язано ПАТ КБ "ПриватБанк" здійснити перерахунок коштів, спрямованих на погашення неправомірно підвищеної відсоткової ставки за кредитними договорами № KGLWG101580014 та KGLWG201580014 від 17.07.2007 року із зарахуванням таких коштів на погашення кредиту згідно п.п.7.1. кредитних договорів № KGLWG101580014 та KGLWG201580014 від 17.07.2007 року, що укладені між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 (т.1 а.с. 82-86).

Згідно листа ПАТ КБ «Приват Банк» від 08.01.2013 року, ОСОБА_2 було проінформовано, що 07.04.2011 року було здійснено перерахунок коштів за рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 13.04.2010 року( т. 3 а.с.78 ).

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 20.11.2012 року визнано недійсним Іпотечний договір від 17 липня 2007 року, укладений між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк" та ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за № 804, в частині внесених змін в п.2 Договору: дописка номеру договору "KGLWG №101580014", виправлення суму кредиту з 6000 гривень 00 копійок на " 75750 гривень 00 копійок", виправлення розміру щомісячного платежу з 978 гривень 12 копійок на " 1222 гривні 65 копійок". (т.1 а.с. 223-225).

Відповідно довідки ОКП "Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 ,станом на 01.01.2013 року, належить ОСОБА_2, згідно договору купівлі-продажу від 14.07.2007 року за №780, посвідченого нотаріусом Олександрівського нотаріального округу( том 4 а.с.97 ).

У п.6 вищезазначеного договору купівлі-продажу житлового будинку зазначено, що продаж житлового будинку вчиняється за 75750 грн., які покупець ОСОБА_2 зобов'язується сплатити продавцю до 18.07.2007 року. (т.1 а.с.17).

Відповідно до довідок Олександрівського РС УДМС України в Кіровоградській області, 19.06.2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 зняті з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1. (т.5 а.с. 58-61,80-83,154-156).

Згідно розрахунку заборгованість відповідача за кредитним договором №KGLWG101580014 від 17.07.2007 року станом на 30.05.2012 року становить 141077,20 грн., що складається із: заборгованості за кредитом - 61015,54 грн., заборгованості за відсотками - 42917,44 грн., комісії - 2191,68 грн., пені - 27 996,48 грн., штрафу (фіксована частина) - 250 грн., штрафу (відсоток від суми заборгованості) - 6706,06 грн.

ПАТ КБ «ПриватБанк» неодноразово надсилав ОСОБА_2 письмові вимоги про усунення порушень, в яких вказував суму заборгованості за кредитним договором, попереджав про примусовий порядок виконання договору, а також про намір звернення стягнення на предмет іпотеки та про звільнення житлового приміщення (т. 1а.с. 7, 90, 96, 102, 104, 122).

Згідно витягу з статуту публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», Банківської ліцензії, довідки ЄДРПОУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»є правонаступником ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», створений з метою здійснення банківської діяльності, має право по наданню банківських послуг. (том 1 а.с.19-21).

Згідно графіків розрахунку кредитної заборгованості відсоток ставки поточної складає 16,8%. ( т.4 а.с.104-107 ,109-112 ; том 5 а.с.200-204 ).

Задовольняючи позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк» відповідає способу захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ст.ст. 38,39 Закону України «Про іпотеку», та з того, що позивач довів факт заборгованості за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_2 перед позивачем на загальну суму 135077 грн., що за умовами договору іпотеки від 17.07.2007 року дозволяє останньому ставити питання про звернення стягнення на майно боржника, а саме: на житловий будинок загальною площею 68,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1.

Колегія суддів вважає, що судом вірно застосовано положення ст.ст.256, 257, 260, ч.4 ст.267 ЦК України та норми Закону України «Про іпотеку» виходячи з такого.

Згідно із ч.1 ст.598, ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» (далі по тексту Закон) за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Частиною першою ст.33 Закону передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону, а саме у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (ст.12 Закону).

Статтею 39 Закону встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, крім іншого, зазначається: спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ч.1 ст.41 реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Твердження відповідача ОСОБА_2 про відсутність заборгованості за кредитними зобов'язаннями перед позивачем не підтверджена належними і допустимими доказами.

Так, ОСОБА_2 в якості доказу факту сплати вказаної заборгованості надано копії квитанцій про внесення коштів в рахунок погашення кредитної заборгованості (т.3 а.с.97-187).

При детальному аналізі наданих копій вбачається, що однозначно дійти висновку на підставі наданих доказів про відсутність кредитної заборгованості неможливо.

Зокрема, зміст квитанцій на аркушах справи №№ 108, 110, 125, 134 138, 142, 182 т. №3 неможливо розібрати через неякісне зображення копій.

За клопотанням позивача суд у відповідності до вимог ст. 64 ЦПК України запропонував відповідачу надати оригінали вказаних доказів, на що ОСОБА_2 відповіла відмовою.

Крім того, квитанції на аркушах справи №№ 97, 98, 99, 100, 101, 102, 115, 116, 117, 142, 143, 144, 145, 146, 147, 148, 149, 150, 151, 152, 153, 154, 155, 156, 157, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 164, 165, 166, 167, 168, 171, 172, 173, 178, 179, 181, 182 містять інформацію про внесення ОСОБА_2 коштів на картковий рахунок НОМЕР_1. При цьому позивач не визнає, що кошти внесені на рахунок НОМЕР_1 були зараховані на погашення кредитної заборгованості, а відповідачем даний факт не доведено.

Відповідно ч.1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи, що сторони не дійшли згоди щодо розміру кредитної заборгованості, а також значення, яке має дана обставина для вирішення справи, суд міг би з'ясувати наявність заборгованості чи її розмір шляхом призначення відповідної судової експертизи.

Проте, суд не вправі в порушення принципів змагальності сторін та безсторонності суддів ініціювати призначення такої експертизи без заяви хоча б однієї із сторін судового процесу. Сторони, яким було роз'яснено їх права в судовому процесі, клопотань про призначення експертизи не заявляли.

Таким чином, суд згідно вимог ст. 215 ЦПК України, повинен вирішувати спір на підставі наявних в справі доказів, якими не доведено факт відсутності кредитної заборгованості.

Суд першої інстанції для визначення розміру кредитної заборгованості ОСОБА_2, що необхідно для звернення стягнення на предмет іпотеки, врахував розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором №KGLWG101580014 від 17.07.2007 року станом на 30.05.2012 року (т.5 а.с.204), згідно якого кредитна заборгованість становить - 141 077,20 грн., що складається з: заборгованість за кредитом - 61015,54 грн., за відсотками - 42917,44 грн., комісії - 2191,68 грн., з пені - 27 996,48 грн., штраф (фіксована частина) - 250 грн., штраф (відсоток від суми заборгованості) - 6706,06 грн.

З даного розрахунку вбачається, що при здійсненні обчислення суми заборгованості було враховано рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 13.04.2010 року про здійснення перерахунку коштів, спрямованих на погашення неправомірно підвищеної відсоткової ставки за кредитними договорами № KGLWG101580014 та KGLWG201580014 від 17.07.2007 року із зарахуванням таких коштів на погашення кредиту.

При цьому суд першої інстанції в рішенні зазначив про арифметичну помилку позивача в розрахунках і змінив суму заборгованості на 135077 грн. Позивачем такий розмір кредитної заборгованості не оскаржувався, тому апеляційний суд в цій частині рішення не переглядає.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Таким чином під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення ст. 40 цього Закону, так і норма ст. 109 ЖК Української РСР .

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Ця позиція підтверджена також Постановою Верховного Суду України від 18 березня 2015 року (у справі № 6-39 цс15), в якій Верховний Суд наголошує, що за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду про те, що спірний житловий будинок загальною площею 68,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 був придбаний за кошти, отримані внаслідок укладення кредитного договору №KGLWG101580014 від 17.07.2007 року, оскільки суд дійшов його без належних правових підстав.

З досліджених матеріалів справи вбачається, що будинок був придбаний внаслідок укладення ОСОБА_2 договору купівлі-продажу від 14.07.2007 року за №780, посвідченого нотаріусом Олександрівського нотаріального округу (т.4 а.с.97). В тексті кредитного договору №KGLWG101580014 від 17.07.2007 року відсутня інформація, яка б свідчила про цільове призначення кредиту - придбання саме спірного будинку по АДРЕСА_1. Крім того, суд не звернув увагу, що спірний будинок був придбаний раніше, ніж відбулося укладення кредитного договору №KGLWG101580014 від 17.07.2007 року.

Відтак, неможливе виселення відповідачів із спірного будинку, що є предметом іпотеки, без надання їм іншого житлового приміщення.

Однак, хоч суд і дійшов безпідставного висновку щодо придбання спірного житла за рахунок кредиту, але по суті спору суд дійшов вірного висновку про відмову у виселенні відповідачів з житлового будинку, що є предметом іпотеки.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Аргументи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильного по суті рішення суду першої інстанції.

Відповідно до 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 24.12.2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: