24.11.2016 Справа № 363/2263/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Гавриленко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на передачу відповідачу завдатку в рахунок забезпечення належних платежів за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який сторони зобовязалися укласти в строк до 02 вересня 2013 року.

У звязку з тим, що відповідач порушив зобовязання, просить стягнути з нього сплачені йому грошові кошти - суму завдатку в розмірі 1 875 доларів США, що еквівалентно 46 971,015 грн., та додатково суму в розмірі сплаченого завдатку згідно ч. 2 ст. 571 ЦК України, а всього 3 750 доларів США, що еквівалентно 93 942 грн. 03 коп.

Позивач в суді просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав.

Відповідач, будучи повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув.

Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів у загальному порядку.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 серпня 2013 року ОСОБА_2 написав та передав позивачу розписку про отримання від нього грошових коштів у сумі 1 875 доларів США, що на той час еквівалентно 15 187 грн., як завдатку за продаж квартири АДРЕСА_1.

Згідно вказаної розписки у випадку не укладання договору купівлі-продажу квартири в строк до 02 вересня 2013 року по вині відповідача, той зобовязався повернути позивачу подвійний розмір завдатку в сумі 3 750 доларів США в семиденний строк за його письмовою вимогою.

В судовому засіданні досліджено оригінал письмової розписки згідно ст. 138 ЦПК України.

Від укладання вказаного договору купівлі-продажу квартири відповідач ухилився та заходів щодо цього не вживає.

У звязку з цим, 13 квітня 2016 року позивач направив відповідачу вимогу про повернення грошових коштів в сумі еквівалентній 3 750 доларам США.

Встановлено, що ОСОБА_2 (відповідач по справі) та ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу від 16 жовтня 2006 року є власниками вказаної квартири, про що зазначено в договорах про іпотечний кредит та іпотечному договорі від 16 жовтня 2006 року.

Позивач мав намір придбати вказану квартиру, про що домовився з відповідачем на умовах викладених в розписці.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Згідно ч. 1 ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора.

Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

Зі справи встановлено, що відповідач від укладання договору купівлі-продажу квартири ухилився, відтак порушення зобовязання сталося з його вини.

Таким чином з відповідача слід стягнути суму завдатку передану йому позивачем в рахунок підтвердження та виконання майбутнього зобовязання та додатково сплатити суму у розмірі завдатку.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.

Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобовязання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України (правовий висновок Верховного Суду України в справі №5-77цс14).

Визначаючи розмір стягнення, суд виходить з основної суми заборгованості, яка еквівалентна 3 750 доларам США, що за офіційним курсом НБУ на день подання позовної заяви складає 93 942 грн. 03 коп.

За таких обставин судом встановлено порушене право позивача, яке підлягає його захистові, а позов про це задоволенню.

Крім того, позивачем представлено документальне підтвердження понесених судових витрат, які слід покласти на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 209-215 ЦПК України,

вирішив:

позовну заяву задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2) борг в розмірі 93 942 грн. 03 коп., а також судовий збір в розмірі 939 грн. 42 коп., а всього 94 881 (девяносто чотири тисячі вісімсот вісімдесят одну) грн. 45 (сорок пять) коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем у апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги через Вишгородський районний суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя