У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Гвоздика П.О., МартинюкаВ.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Лінійного відділу на станції Одеса-Головна Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці, Державної казначейської служби України, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці, начальника Лінійного відділу на станції Одеса-Головна Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці Вовченка Олега Валерійовича, заступника начальника Лінійного відділу станції на Одеса-Головна Полтавцева Валентина Петровича, заступника командира взводу РПМ Лінійного відділу на станції Одеса-Головна Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці Сандула СергіяСергійовича, інспектора РПС Лінійного відділу на станції Одеса-Головна Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці ПодлубногоВолодимира Миколайовича, за участю прокуратури Приморського району м. Одеси, про стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2009 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що відповідно до вказівок начальника Лінійного відділу на станції Одеса-Головна та його заступника, 18 листопада 2008 року співробітник Лінійного відділу на станції Одеса-Головна лейтенант міліції Сандул С.С. склав протокол про адміністративне правопорушення відносно до директора Турфірми «Галатур» ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 185-9 КУпАП, тобто за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі працівника транспорту, який здійснює контроль за перевезенням пасажирів пов'язану з фізичним опором або образою, а так само з іншими протиправними діями.

Постановою заступника начальника Лінійного відділу на станції Одеса-Головна справа про адміністративне правопорушення була направлена до Приморського районного суду м. Одеси. Провадження у справі тривало майже 4 місяці: з січня по квітень 2009 року. Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2009 року справа про адміністративне порушення відносно ОСОБА_4 закрита на підставі п. п. 1 та 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Таким чином, судовим рішенням встановлена відсутність у діях ОСОБА_4 складу правопорушення.

Оскільки, на думку позивачки, протиправні та незаконні дії співробітників міліції Лінійного відділу на станції Одеса-Головна спричинили позивачці моральну шкоду, просила стягнути з Державного бюджету завдану їй незаконним діями співробітників міліції Лінійного відділу на станції Одеса-Головна УМВС України на Одеській Залізниці та УМВС України на Одеській Залізниці моральну шкоду у розмірі 100 тис. грн; стягнути з начальника Лінійного відділу на станції Одеса-Головна Вовченка О.В. завдану незаконним діями моральну шкоду у розмірі 500 тис. грн, стягнути із заступника начальника Лінійного відділу на станції Одеса-Головна Полтавцева В.П. завдану незаконними діями моральну шкоду у розмірі 50 тис. грн; стягнути із заступника командира взводу РПМ Лінійного відділу на станції Одеса-Головна Сандула С.С. на її користь завдану незаконними діями моральну шкоду у розмірі 50 тис. грн, стягнути з інспектора РПС Лінійного відділу на станції Одеса-Головна Подлубного В.М. на її користь завдану незаконним діями моральну шкоду у розмірі 50 тис. грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 18 листопада 2008 року заступником командира взводу РПМ ЛВ на ст. Одеса-Головна лейтенантом міліції Сандул С.С. складено протокол про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 185-9 КУпАП (а. с. 3, т. 1). Зазначений протокол складено на підставі звернення начальника пасажирського вокзалу Одеса-Головна Одеської області від 04 листопада 2008 року.

Підставою для складання протоколу була інформація, викладена у зверненні та рапорті про те, що 02 листопада 2008 року біля 12 год. ОСОБА_4, перебуваючи на платформі залізничного вокзалу ст. Одеса-Головна своєю поведінкою заважала виконанню функціональних обов'язків робітникам вокзалу ст. Одеса-Головна, не виконувала законні вимоги при здійсненні контролю за перевозкою пасажирів, а також виражалася у їх бік нецензурною лайкою.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2009 року справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 закрита на підставі п. п. 1, 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю у діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення і через сплив строку притягнення її до адміністративної відповідальності (а. с. 5, 6, т. 1).

Відповідно до вимог ст. ст. 1166, 1167 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності їх вини.

Згідно з ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Частиною 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача; г) вина.

Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року (з наступними змінами), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суди обґрунтовано відмовили у позові відповідно до вимог ст. ст. 1176, 1167 ЦК України, оскільки не доведено належними та допустимими доказами в силу вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України винних дій відповідачів, внаслідок яких позивачці була завдана моральна шкода. Факт складання працівниками міліції протоколу про вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення і направлення цього протоколу на розгляд до суду, не свідчить про вчинення відповідачами протиправних дій відносно ОСОБА_4; заступник командира взводу РПМ ЛВ на ст. Одеса-Головна лейтенант міліції Сандул С.С. діяв відповідно до службових обов'язків, оскільки згідно зі ст. 255 КЗпП України як посадова особа органу внутрішніх справ він мав право складати протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 185-9 КУпАП.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Гвоздик П.О., МартинюкВ.І.