Номер провадження: 22-ц/785/4281/16
Головуючий у першій інстанції Барановська З.І.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про визнання виконавчого напису нотаріуса № 8267 від 27.11.2013 року таким, що не підлягає виконанню, за участю третьої особи - Відділ державної виконавчої служби Южненського міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Южного міського суду Одеської області від 30 березня 2016 року,

встановила:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25.04.2008 року між ним та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений договір про надання кредиту № СL-SМЕ500/092/2008, за умовами якого він отримав кредит в розмірі 41738,61 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та позивачем був укладений договір застави автотранспортного засобу № РСТ-8МЕ500/092/2008.

Предметом застави був автобус пасажирський марки БАЗ модель А079.24, 2008 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1, оціночна вартість якого згідно договору склала 46376,24 доларів США.

У зв'язку з невиконанням позивачем вимог кредитного договору (прострочення сплати щомісячних платежів по договору), 29.11.2010 року банк звернувся до Южного міського суду з позовом про стягнення боргу в сумі 307839,15 грн., що складає еквівалент 38912,80 доларів США та 200 грн.

18.01.2012 року суддею Южного міського суду Одеської області ухвалене рішення про стягнення з нього боргу за кредитом у розмірі 255382,82 грн. та судові витрати в розмірі 1820 грн., а всього на суму 257202,82 грн.

Вказане рішення суду стало підставою для відкриття відділом державної виконавчої служби Южненського міського управління юстиції Одеської області виконавчого провадження № В-3/321 про стягнення 257202,82 грн. на користь TOB «ОТП Факторинг Україна» та звернення стягнення на його доходи.

Крім того, TOB «ОТП Факторинг Україна», незважаючи на вже існуюче рішення Южного міського суду про стягнення з позивача боргу за кредитним договором № CL-SME500/092/2008 у розмірі 255382,82 грн. та судових витрат в розмірі 1820 грн., а всього на суму 257202,82 грн., звернулось до приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального міського округу Бондар І.М., яка вчинила виконавчий напис № 8267 від 27.11.2013 року про звернення стягнення на його рухоме майно, а саме автобус пасажирський марки БАЗ модель А079.24,2008 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1, та за рахунок коштів, отриманих від реалізації задовольнити вимоги TOB «ОТП Факторинг Україна» за тим же кредитним договором у розмірі: залишок заборгованості за кредитом 32281,99 доларів США; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 1916,79 доларів США; витрати, пов'язані з вчиненням виконавчого напису - 1700 грн., а всього в гривневому еквіваленті - 275050,85 грн.

На підставі даного виконавчого напису нотаріусу відділом державної виконавчої служби Южненського міського управління юстиції Одеської області відкрите виконавче провадження № В-3/835 про стягнення 275050,85 грн. на користь TOB «ОТП Факторинг Україна» та звернення стягнення на його доходи.

Враховуючи, що діями відповідача порушені права позивача, а також вимоги ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 282, 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року, ОСОБА_3 просив суд визнати виконавчий напис нотаріуса № 8267 від 27.11.2013 року таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 30 березня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 було задоволено.

Визнано виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 8267, виданий 27.11.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення на рухоме майно - автобус пасажирський марки БАЗ модель А079.24, 2008 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1 і належить на праві власності ОСОБА_3 у погашення заборгованості за договором про надання кредиту № CL-SME500/092/2008 від 25.04.2008 року в загальній сумі 34198,78 доларів США, а у гривневому еквіваленті - 275 050,85 грн., таким, що не підлягає виконанню. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ТОВ «ОТП Факторинг Україна» через представника Царюк М.З. В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 25.04.2008 року між позивачем та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений договір про надання кредиту № СL-SМЕ500/092/2008, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в розмірі 41738,61 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 25.04.2008 року між банком та позивачем був укладений договір застави автотранспортного засобу №РСТ-8МЕ500/092/2008.

Предметом застави був автобус пасажирський марки БАЗ модель А079.24, 2008 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1, оціночна вартість якого згідно договору склала 46376,24 доларів США.

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 18.01.2012 року позовну заяву ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_6, на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитом в розмірі 32281,99 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 01.11.2010 року (1 долар США = 7,9110 грн.) складає 255382,82 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 4251,86 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 01.11.2010 року (1 долар США = 7,9110 грн.) складає 33636,46 грн., пеню за прострочення виконання зобов'язань за період з 25.08.2009 року по 29.03.2010 року в розмірі 2378,95 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 01.11.2010 року (1 долар США = 7,9110 грн.) складає 18819,87 грн., а всього у розмірі 38912,80 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 01.11.2010 року (1 долар США = 7,9110 грн.) складає 307839,15 грн. та штрафні санкції в розмірі 200 грн. Вирішено питання судових витрат.

21.01.2015 року в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Южненського міського управління юстиції Вдовиченко І.С. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_3 грошової суми у розмірі 257202,82 грн. на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на підставі рішення Южного міського суду Одеської області від18.01.2012 року по цивільній справі № 2-30/11.

27.11.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу - Бондар І.М. за заявою відповідача ТОВ «ОТП Факторинг» вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 8267, про звернення стягнення на зазначене рухоме майно у погашення кредитної заборгованості в розмірі 34198,78 доларів США, що в еквіваленті становить 275050,85 грн.

20.07.2015 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Южненського міського управління юстиції Боєру В.С. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом № 8267 від 27.11.2013 року Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з ОСОБА_3 грошової суми в розмірі 275050,85 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст. 20 Закону України «Про заставу», ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, Інструкцією «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5.

За змістом ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріуса у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Згідно до положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на час вчинення виконавчого напису, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Статтею 89 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на час вчинення виконавчого напису, встановлено зміст виконавчого напису. Так у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред'явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрований Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (в редакції, яка діяла на час вчинення виконавчого напису) у подальшому Порядок.

Згідно п. 1.1 ч. 1, 1.2 ч. 1 глави 16 Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до п. 2.1 ч. 2, 2.3 ч. 2 глави 16 Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Пунктами 3.1 ч. 3, 3.2 ч. 3, 3.5. ч. 3 глави 16 Порядку встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172.

Згідно до положень п. 5.1. ч. 5, 5.2 ч. 5, 6.1 ч. 6, 6.2 ч .6, 6.3 ч.6 глави 16 Порядку виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.

Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів.

За заявою кредитора розмір суми, яка підлягає стягненню за виконавчим написом, може бути встановлений з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору.

Вчинення виконавчого напису за договором позики здійснюється з урахуванням вимог статті 1050 ЦК України.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Судом також встановлено, що на час звернення до нотаріусу про вчинення виконавчого надпису, вже існувало рішення Южного міського суду Одеської області від 18.01.2012 року про стягнення заборгованості за кредитом станом на 01.11.2010 року, заборгованості по відсоткам за користування кредитом станом на 01.11.2010 року, пені за прострочення виконання зобов'язань за період з 25.08.2009 року по 29.03.2010 року, а отже відповідач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надав нотаріусу неповну інформацію для вчинення нотаріальної дії, а саме не повідомив його про ухвалення вищевказаного рішення.

В виконавчому написі вказаний період, за який провадиться стягнення з 25.04.2008 року по 15.05.2013 року, тобто за період з 25.04.2008 року по 01.11.2010 року з боржника двічі стягнута заборгованість за кредитом, заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Таким чином, заборгованість, яка вказана у виконавчому напису не є безспірною, оскільки на час вчинення виконавчого напису судом вже розглядався спір про розмір заборгованості в порядку позовного провадження, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Згідно ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

У ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, наведено вичерпний перелік позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а саме: передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери.

Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не передбачено.

Згідно із ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, норми Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є спеціальними відносно Закону України «Про заставу».

Пункт 5 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», яким передбачено позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження шляхом реалізації заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса було доповнено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року.

У пункті 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» зазначено, що дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності.

Отже, положення Закону України «Про заставу» у частині здійснення звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не підлягають застосуванню до спірних правовідносин як такі, що суперечать нормам Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, щодо позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на момент укладення кредитного договору (26 жовтня 2007 року) у ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не було передбачено такого позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса, а тому вчинений виконавчий напис нотаріуса не може підлягати виконанню.

За таких обставин, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» відхилити.

Рішення Южного міського суду Одеської області від 30 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

Н.В.Ісаєва

О.С.Комлева