Справа № 303/5617/15ц
Номер рядка статистичного звіту 47
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року м. Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого-судді Заболотного А.М.
при секретарі Штець І.І.
за участю представника позивача ОСОБА_1
відповідача ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в м. Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа Перечинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану про виключення запису як батька з актового запису про народження дитини,-
в с т а н о в и в:
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про виключення відомостей про нього як про батька з актового запису № 25 про народження дитини, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зроблений відділом реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції в Закарпатській області 20.04.2000 року. Позивач мотивує свій позов тим, що 07.08.1999 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Через два дні після одруження позивач поїхав до місця проходження військової служби, а саме в м. Перечин Закарпатської області. Зазначає, що ні до одруження, ні після між позивачем та відповідачем ніяких близьких стосунків не було. Пізніше через місяць дружина приїхала в м. Перечин для того щоб налагодити подружнє життя. Після того сторони примирилась та почали вести спільне сімейне життя. ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_6 . В подальшому 04.03.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. В ході розірвання шлюбу відповідач повідомила, що ОСОБА_4 не є біологічним батьком дитини, а також те, що на момент реєстрації шлюбу була вагітною від іншого чоловіка, однак не змогла зізнатись. Таким чином просить виключити відомості про нього як про батька з актового запису № 25 про народження дитини, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зроблений відділом реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції в Закарпатській області 20.04.2000 року.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. При цьому пояснила, що оскільки відповідач відмовилася проходити судово-генетичну експертизу, мають бути застосовані наслідки ухилення від участі в експертизі в порядку ст. 146 ЦПК України. Крім того, просила поновити пропущений строк позовної давності.
Відповідач та її представник проти позову заперечили, вважають позов безпідставним та таким, що не ґрунтується на вимогах законодавства. При цьому зазначили, що доводи позивача є абсолютно надуманими, а позов заявлений з метою уникнення сплати аліментів. До того ж позивачем жодними належними та допустимими доказами не доведено обставин, зазначених в позові. Також зазначили, що актовий запис був вчинений у 2000 році, а позивач звертаючись до суду з позовом, зазначає норми чинного СК України, поряд з тим до правовідносин у справі мають бути застосовані норми КпШС України. У зв`язку із зазначеним просили в задоволенні позову відмовити.
Третя особа Перечинський районий відділ державної реєстрації актів цивільного стану в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі.
Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 20.04.2000 року, ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в селищі Перечин Перечинського району Закарпатської області. Батьком записаний - ОСОБА_4 , а матір`ю ОСОБА_5 . Також встановлено, що на підставі рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04.03.2015 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано. Крім того, згідно з рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 17.07.2015 року з ОСОБА_4 вирішено стягувати аліменти на утримання сина ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно.
Як на підставу заявленого позову позивач вказує на норми СК України. Відповідно до ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини, відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 Сімейного Кодексу України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. До того ж до вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.
Згідно з ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Так, відповідно до ст. 133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.
Поряд з тим слід зазначити наступне. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3 Постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.
Отже, якщо дитина, батьківство щодо якої оспорюється, народилась до 01.01.2004 року, необхідно застосовувати норми КпШС України. Саме такий висновок про застосування СК України та КпШС України в часі висловлений Верховним Судом України в постанові від 25.02.2015 року у справі № 6-20цс15.
Можливість оспорювання батьківства передбачена ст. 56 КпШС, яка встановлює, що особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень, або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис. Якщо до цього часу особа, записана як батько або як мати, була неповнолітньою, річний строк обчислюється з часу досягнення нею вісімнадцяти років. Особа записана батьком дитини за її заявою або за спільною заявою з матір`ю дитини, не має права оспорювати батьківство, якщо в момент подачі заяви їй було відомо, що вона фактично не є батьком цієї дитини.
У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» (чинної на час виникнення спірних правовідносин), зазначено, що оскільки перебіг встановленого ст. 56 КпШС України річного строку на оспорювання батьківства починається з того часу, коли особа, яка з її відома записана батьком дитини, дізналась або повинна була дізнатися про вчинення запису, та обставина, що особа, з відома якої вчинено запис, дізналася, що вона не є батьком дитини, після закінчення цього строку, не змінює порядок його обчислення, але може бути врахована при вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку.
Як було зазначено вище, що ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в селищі Перечин Перечинського району Закарпатської області, а відтак саме у 2000 році було внесено запис про батька дитини та її батьком зазначено ОСОБА_4 . При цьому судом однозначно встановлено, що про проведений запис в актовому записі про народження дитини та те, що він є батьком дитини, позивач знав з дня реєстрації дитини.
У зв`язку з цим суд звертає вагу на те, що ОСОБА_4 з цим позовом звернувся до суду тільки у серпні 2015 року, тобто після 15 років після реєстрації народження дитини. Протягом року після реєстрації народження дитини та внесення відповідного запису про батька дитини до актового запису про народження дитини позивач із зазначеними вимогами не звертався. Цей строк є припинувальним і продовженню не підлягає. Таким чином, перебіг встановленого ст. 56 КпШС України річного строку оспорювання батьківства починається з того часу, коли особа, яка з її відома записана батьком дитини, дізналась або повинна була дізнатися про вчинення запису, і та обставина, що особа, з відома якої вчинено запис, дізналася, що вона не є батьком дитини, після закінчення цього строку, не змінює порядок його обчислення.
Більше того суд також враховує наступне. Ухвалами суду від 28.09.2015 року та від 29.02.2016 року в ході розгляду цивільної справи було призначено судово-генетичну експертизу, проведення якої доручено судовим експертам Київського міського бюро судово-медичної експертизи, та на вирішення експерту поставлено питання чи є ОСОБА_4 батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також судом було вирішено питання про здійснення примусового приводу відповідача з дитиною для забезпечення їх участі у проведенні експертизи. Однак у зв`язку з неявкою для відібрання зразків крові ОСОБА_5 та дитини ОСОБА_6 ухвала суду була повернута без виконання.
У зв`язку з цим представник позивача просила застосувати наслідки, передбачені ч. 1 ст. 146 ЦПК України, якою передбачено, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто з цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
В свою чергу відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що син категорично відмовляється від проходження експертизи, а також в нього відсутні документи, які посвідчують його особу, так як такі здані для отримання паспорта громадянина України.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).
За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Крім цього, висновок експерта для суду не є обов`язковим і оцінюється судом за правилами ст. 212 ЦПК України, в якій зазначається, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення; суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Тому посилання представника позивача, що єдиним доказом у справі може бути тільки висновок генетичної експертизи, є безпідставним.
Також судом було допитано як свідка ОСОБА_8 , яка показала, що знайома ОСОБА_4 протягом тривалого часу так як разом з ним проходила військову службу. При цьому показала, що у 1999 році ОСОБА_4 проживав в казармі військової частини ще з п`ятьма військовослужбовцями. Бачила вона його в той період кожного дня. Крім того, з початку травня по кінець червня 1999 року ОСОБА_4 виїжджав на полігон, а тому ніяк не міг бачитися з ОСОБА_5 . В той же час показала, що про особисте життя ОСОБА_4 їй нічого не було відомо і з ким він зустрічався у вільний від служби час також не відомо.
Таким чином суд приходить до висновку, що покази свідка ОСОБА_8 жодним чином як не підтверджують, так і не спростовують фактів, які входять до предмету доказування у цій справі. Також не може бути однозначним та неспростовним доказом для встановлення фактів, які входять до предмету доказування представлений суду лист Перечинської центральної районної лікарні № 219/03-6 від 20.05.2016 року.
Також суд відкидає твердження позивача щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовом з огляду на те, що позивач звернувся до суду тільки у серпні 2015 року, тобто після 15 років після проведення запису в книзі записів народжень. З моменту народження сина та проведення запису в книзі записів народжень позивач знав про такий запис, виховував сина до моменту розлучення у 2015 року. Та обставина, на яку вказує представник позивача як на наявність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, що відповідач є військовослужбовцем та приймає участь в антитерористичній операції, не може бути обставиною, що свідчить про поважність причин пропуску строку.
Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та необґрунтований так як позивачу на момент реєстрації народження дитини позивачу було відомо, що саме він записаний його батьком, а з позовом останній звернувся тільки у серпні 2015 року, що свідчить про пропуск для звернення до суду з такою вимогою, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст. 53 КпШС України, суд,-
в и р і ш и в:
В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа Перечинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану про виключення запису як батька з актового запису про народження дитини відмовити.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя А.М.Заболотний