печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

16 лютого 2016 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Гладун Х.А.

при секретарі Кулаковій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колесніченко Олексій Дмитрович, про розірвання договору довічного утримання,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання договору довічного утримання № 1544 від 05.07.2007 р., визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1, скасування заборони на відчуження спірної квартири, накладену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесніченко О.Д., зареєстровану в реєстрі заборон за № 1545, в зв'язку з посвідченням оспорюваного договору довічного утримання та стягнення судових витрат.

В обґрунтування зазначених вимог зазначив, що відповідач належним чином не виконує свої обов'язки за оспорюваним договором з утримання та догляду позивача, що в розумінні ч. 1 ст. 756 ЦК України є підставою для розірвання договору довічного утримання.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовну заяву з наведених в ній підстав, просили задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували.

Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку за адресами, вказаними в довідці Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві та Київській області. Судові повістки повернулися на адресу суду без вручення з поміткою співробітників поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання», що в розумінні ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається належним повідомленням.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки представники позивача не заперечував проти заочного розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05.07.2007 р. між ОСОБА_1, ОСОБА_5 («Відчужувачі») та ОСОБА_2 («Набувач майна») був укладений посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесніченко О.Д. за реєстровим № 1544 договір довічного утримання.

ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_5 померла.

Згідно умов вказаного договору Відчужувачі, непрацездатні за віком, передали у власність Набувача майна належну їм на праві спільної сумісної власності подружжя квартиру АДРЕСА_1, взамін чого, Набувач майна, взяв на себе зобов'язання надавати Відчужувачам довічне матеріальне забезпечення.

Згідно ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

З наведеного випливає, що змістом обов'язків набувача є систематичне матеріальне забезпечення відчужувача, при цьому в натурі у вигляді житла, харчування , догляду і необхідної допомоги.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 749 ЦК України, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов'язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.

За договором довічного утримання (договору) набувач зобов'язується забезпечити відчужувачеві утримання та догляд. Утримання може полягати як у матеріальному забезпеченні, так і в наданні догляду. При цьому всі види забезпечення та догляду мають бути передбачені в договорі. Це може бути надання харчування, житла, створення необхідних побутових умов (заміна білизни, прибирання квартири (будинку) та інші). Всі види матеріального забезпечення повинні мати оцінку в грошовому виразі. Якщо конкретні види утримання та догляду не визначені в договорі довічного утримання, то у разі спору необхідно виходити із засад забезпечення необхідних умов соціального, медичного та побутового рівня відчужувача.

Згідно п. 9 вказаного договору, за згодою сторін обов'язки Набувача майна по наданню Відчужувачам довічного забезпечення визначається у вигляді:

- забезпечення їх житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі;

- надання побутових послуг (лагодження одягу та взуття, надання перукарських послуг, вологе прибирання квартири - один раз на тиждень, прання та прасування білизни - один раз на десять днів), поточний ремонт квартири - не рідше одного разу на сім років, тощо);

- витрат на придбання для Відчужувачів лікарських засобів на підставі виданих лікарями рецептів та на їх лікування;

- забезпечення надання Відчужувачам медичної допомоги удома лікарями загального профілю, а також лікарями спеціалістами (діагностичне обстеження, процедури, маніпуляції, консультування, уколи та ін.);

- щотижневого забезпечення Відчужувачів продуктами харчування шляхом організації їх доставки за місцем їх проживання та оплати їх вартості;

- організації щоденного харчування Відчужувачів. Вартість продуктів визначається виходячи із середніх цін на продукти у період їх придбання і може підтверджуватися довідками торгівельних організацій чи адміністрації ринку, чеками, замовленнями з відміткою про оплату та дату (час) виконання замовлення, яка завіряється штампом (печаткою) і підписом уповноваженої особи суб'єкта господарювання та іншими документами;

- забезпечення можливості перегляду Відчужувачами телевізійних передач.

Грошова оцінка, зазначених у цьому договорі видів матеріального забезпечення на місяць за згодою сторін визначається у розмірі прожиткового мінімуму на кожного із Відчужувачів.

Отже, умовами договору передбачено, що відповідач зобов'язується довічно утримувати відчужувачів, надаючи їм комплекс послуг.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто належним виконанням зобов'язання з боку Відповідачів є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором.

Відповідно до змісту ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до положення ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини;

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначив, що є людиною похилого віку, укладаючи договір довічного утримання розраховував, як це передбачено ст.ст. 744-758 ЦК України, що відповідач буде надавати йому та його дружині довічне матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду, необхідної допомоги і комплексу послуг, які передбачені умовами Договору, однак, після укладення договору, з серпня 2007 р. взяті на себе обов'язки не виконує.

Згідно пояснень представників позивача не в змозі самостійно купувати продукти харчування та ліки, прибирати в квартирі, тощо.

Виходячи з наведеного, суд вважає наявними підстави про задоволення вимог позивача про розірвання договору довічного утримання, оскільки, наведене свідчить про неналежне виконання набувачем обов'язків за договором довічного утримання.

Згідно листа Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 11.02.2016 р. право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору довічного утримання, посвідченого 05.07.2007 р.

Відповідно до ч.1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Таким чином у зв'язку з розірвання договору довічного утримання підлягають задоволенню вимоги позову про визнання за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_1 та скасування заборони на відчуження вказаної квартири, що була накладена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесніченко О.Д., в зв'язку з посвідченням договір довічного утримання № 1544 від 05.07.2007 р.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60‚ 88, 212, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України; ст. ст. 526, 610, 611, 629, 744, 749, 755 ЦК України,

В И Р І Ш И В :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колесніченко Олексій Дмитрович, про розірвання договору довічного утримання - задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання № 1544 від 05.07.2007 р., укладений між ОСОБА_1 до ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Скасувати заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1, накладену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесніченко О.Д., зареєстровану в реєстрі заборон за № 1545, в зв'язку з посвідченням договір довічного утримання № 1544 від 05.07.2007 р., укладеного між ОСОБА_1 до ОСОБА_2

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 243,60 грн.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України, згідно якого, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Х.А. Гладун