У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Санікової О.С., Корчистої О.І.,

за участю секретаря Чуряєва В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 15 лютого 2016 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 15 лютого 2016 року заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Накладено арешт та заборонено здійснення інших дій у відношенні наступного майна: квартири загальною площею 47,10 кв. м, житловою площею 29,50 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

З вказаною ухвалою не погодився відповідач ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 15 лютого 2016 року про забезпечення позову.

Доводами апеляційної скарги наведено, що судом першої інстанції прийнято ухвалу про забезпечення позову неправомірно, тому вона підлягає скасуванню. Суд не звернув увагу на той факт, що відповідно до п. 3.1.1. Кредитного договору №468М-07 від 16.07.2007 року кредит, стягнення якого вимагає позивач, забезпечений договором іпотеки від 16.07.2007 року. Згідно з умовами цього договору банку було передано в іпотеку нежитлове приміщення загальною площею 1090,20 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Краматорськ, вул. Ювілейна, будинок 70. Банк, заявляючи вимоги про забезпечення позову, про цей факт не повідомив, копію договору іпотеки суду не надав.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідачів на задоволенні апеляційної скарги наполягав та просив скасувати ухвалу суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд скарги без його участі.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим слухати справу за відсутністю представника позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачів, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Краматорського міського суду Донецької області перебуває цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в розмірі 33234,68 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.10.2015 року складає 724848,37 грн. (а.с. 2-3).

15 лютого 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Краматорського міського суду Донецької області із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки МITSUBISHI, модель: LANCER, 2010 року випуску; квартиру загальною площею: 47,10 кв.м, житловою площею: 29,50 кв.м, яка розташована за адресою: Донецька обл.., АДРЕСА_2 шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, в межах суми стягнення; направити до Дніпропетровської філії державного підприємства Інформаційний центр Міністерства Юстиції України (49005, м. Дніпропетровськ, вул. Чернишевського, 32) заяви про реєстрацію обтяжень на все рухоме та нерухомої майно, що належить Відповідачу ОСОБА_1; обмежити відповідача у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобовязань; заборонити відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб видачу відповідачу паспорта/проїзного документа; адміністрації Державної прикордонної служби України, вжити заходів щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у Відповідача паспортів/проїзних документів, обмежити особу (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобовязань (а.с. 19-20).

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з її обґрунтованості в частині накладення арешту і заборони здійснення інших дій у відношенні квартири та документальних підтверджень належності майна відповідачеві.

Проте, з таким висновком суду погодитися неможливо тому, що він не відповідає нормам процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідачів, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Виходячи з наведеного вище, ухвала про забезпечення позову постановлюється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК України, і відповідно до ст. 210 ЦПК України повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суддя дійшов висновку про обґрунтованість, припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, суддя, розглядаючи заяву про забезпечення позову, в порушення наведених вище норм процесуального права, не дослідив докази, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, не пересвідчився, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не з'ясував обсяг позовних вимог та докази з урахуванням тих обставин, що між сторонами укладений у забезпечення кредитного договору іпотечний договір, дані про особу відповідачів, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відтак, суд першої інстанції при розгляді питання про забезпечення позову порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Відповідно до ч. 1 п. 3 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати ухвалу суду та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 15 лютого 2016 року про забезпечення позову задовольнити.

Ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 15 лютого 2016 року скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: