РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/19851/15-ц

пр. № 2/759/1754/16

29 лютого 2016 року Святошинський районний суд міста Києва в складі

головуючого-судді Мазур І.В.

при секретарі Намазової Г.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м.Києві, 3-ті особи Головне управління юстиції у м.Києві, Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про зняття арешту з квартири,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ВДВС Святошинського районного управління юстиції м. Києва, треті особи Головне управління юстиції у м.Києві, Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про скасування обтяження (арешт) з квартири АДРЕСА_1, що належить йому на праві приватної власності.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що він - позивач є власником квартири АДРЕСА_1. Вказана квартира належить йому на підставі свідоцтва про право власності на житло та підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, наданого 25.09.2015р. При здійсненні нотаріальної угоди з'ясувалось, що на дану квартиру 16.09.2004р. ВДВС у Святошинському районі м. Києва було накладено арешт. Листом ВДВС у Святошинському районі м. Києва позивачу було повідомлено, що відносно нього в 2004р. у відділі перебувало виконавче провадження і, відповідно, у рамках даного провадження на його квартиру було накладено арешт. Також, повідомило, що зняти арешт на квартиру не вбачається можливим, так як виконавче провадження відносно позивача відсутнє, оскільки виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчились, були знищені.

Дійсно як стало відомо пізніше позивачу, у 2004р. ЖБК «Автотранспортник» було подано позов до Святошинського районного суду про стягнення з ОСОБА_1 несплаченої суми за житлово-комунальні послуги, так як особовий рахунок був оформлений на нього. Оскільки з 07.09.2004р. він зареєстрований та проживає за іншою адресою, про те що відносно нього існує позовне провадження, не знав. В даній квартирі проживала донька, як тільки позивач дізнався, що має заборгованість по сплаті за житлово-комунальні послуги, він негайно їх сплатив.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача та треті особи в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені судом належним чином.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані суду письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У судовому засіданні встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_1 згідно з Витягу з Державного реєстру речових права на нерухоме иайно про реєстрацію права власності./а.с.8/

Відповідно до листа ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 25.12.2015р. на виконанні у відділі виконавчі провадження щодо боржника ОСОБА_1 не перебувають. Виконавче провадження перебувало на виконанні в 2004р., постанова № 601/33 від 16.09.2004 ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві, яке було знищено за строками зберігання./а.с.10/

Згідно ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Як вбачається із довідки № 18 від 21.01.2016р. видана ЖБК «Автотранспортник» та довідки про обсяги заборгованості за житлово-комунальні послуги№ 25 від 15.10.2005р. заборгованість за житлово-комунальні послуги погашена в повному обсязі.

Отже, у судовому засіданні встановлено, що арешт накладений на майно позивача, а саме на квартиру АДРЕСА_1 відповідачем не знято за відсутності виконавчого провадження на виконанні, за яким таке накладення відбувалось та будь-якого іншого, яке б могло бути підставою для такого накладення.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх відповідне задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11-16, 317, 319, 321 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.3, 10, 57, 58, 60, 61, 88, 213 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити. Скасувати обтяження (арешт) з квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1, ід.н. НОМЕР_1 на праві приватної власності.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя