АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/168/16-ц Номер провадження 22-ц/786/3005/16Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю. А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 березня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про визнання кредитного договору таким, що припинив свою дію.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до місцевого суду з вказаним позовом, уточненим у ході розгляду справи, до ПАТ КБ "ПриватБанк",мотивуючи свої вимоги тим, що 26 травня 2008 року між нею та ЗАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір №PLL0GK, відповідно до умов якого вона отримала кредит в розмірі 110 003,50 грн. зі сплатою 1,67% на місяць на суму залишку за користування кредитом, 3% одноразової винагороди за надання кредиту, 5,04% в рік винагороди за резервування ресурсів. За умовами договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця у сумі 2346,31 грн. для погашення заборгованості за кредитом , яка складається із : заборгованості за кредитом , за відсотками, винагороди, комісії. Станом на 16.12.2015 року вона достроково погасила кредит, але, як виявилося у січні 2016 року, ОСОБА_3 нарахував додатково заборгованість за резервування ресурсів в сумі 45532,85 грн..

Вважала такі дії та вимоги банку неправомірними та остаточно прохала суд визнати кредитний договір №PLL0GK від 16.05.2008 року таким, що припинив свою дію з 16.12.2015 року, вирішити питання судових витрат (а.с.2-4, 23-25).

Заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 березня 2016 року позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про визнання кредитного договору таким, що припинив свою дію задоволено.

Визнано кредитний договір від 26 травня 2008 року №PLL0GK, укладений між ОСОБА_2 та Закритимакціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» таким, що припинив свою дію з 16.12.2015 року.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 551,20 грн.

З цим рішенням не погодився відповідач, представник якого, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про визнання кредитного договору таким, що припинив свою дію; вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що судом неправомірно не було взято до уваги, що, згідно п.4.4 ОСОБА_3, при останньому погашенні винагорода за резервування коштів нараховується за весь час резервування (до дати погашення кредиту), при цьому сумою зарезервованих ресурсів вважається сума, вказана у Графіку ОСОБА_4 Кредиту, а пунктом 4.5 ОСОБА_3 визначено, що у випадку повного погашення кредиту винагорода сплачується одночасно з останнім платежем за кредитом. Вважає, що незалежно від кількості днів, що пройшли від дня закінчення останнього періоду сплати до дня останнього погашення кредиту, винагорода сплачується у розмірі, визначеному у Графіку погашення кредиту.

Також, на думку відповідача, позивачем не доведено та судом першої інстанції не встановлено достовірність фактів, що вимоги Банку до позивача про сплату заборгованості, вказані саме за цим кредитним договором. Окрім того, зазначає, що позивачем не доведено незаконності дій відповідача, як особи, що надала послуги, у звязку з чим позовні вимоги є необгрунованими та не підлягають до задоволення.

У надісланих суду письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивач просить скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін, посилаючись на те, що 16.12.2015 року вона, скориставшись правом на дострокове погашення кредиту, повністю його погасила, як і нараховані відсотки та винагороду за резервування коштів станом на дату погашення кредиту.

Вважає, що у разі дострокового погашення кредиту у повному обсязі винагорода за резервування ресурсів повинна нараховуватись та сплачуватись по день фактичного погашення кредиту, натомість, відповідачем нараховано до сплати таку винагороду за період, на який укладався договір-до 26.05.2028 року включно, що, на її думку, є незаконним.

Зазначає, що сплата винагороди за резервування кредитних ресурсів не є самостійним зобов»язанням за укладеним кредитним договором, а є похідним від основного кредитного зобов»язання, а тому, у зв»язку з виконанням позивачем обов»язку щодо повернення суми кредиту у відповідача відпала потреба у резервуванні таких ресурсів.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 травня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого на даний час є відповідач по справі ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №PLL0GK, за умовами якого позичальнику надано кредит в сумі 132653,50 грн. на строк з 26.05.2008 року по 26.05.2028 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,67% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5,04% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу , згідно п.7.2. даного договору. Періодом щомісячної сплати визначено строк з 10 по 17 число кожного місяця. (а.с.5-7).

Пунктом 8.1. кредитного договору визначено, що в період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 2346,31 грн. згідно графіку погашення кредиту (додаток 2 до кредитного договору) для погашення заборгованості за Кредитним договором , що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

У кредитному договорі зазначено, що забезпеченням виконання позичальником зобов»язань за даним ОСОБА_3 виступає іпотека квартири за адресою: АДРЕСА_1 (п.8.3.).

Як Додаток №2 до кредитного договору було долучено Графік погашення кредиту, яким розраховано платежі, які необхідно здійснювати ОСОБА_2 за період з 17.07.2008 року по 26.05.2028 року (а.с.9-10).

26.05.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки квартири, а саме: однокімнатна квартира, загальною площею 30,40 кв.м., житлова площа 16,00 кв.м., за адресою АДРЕСА_2. За даним договором іпотекою забезпечується виконання зобовязань Іпотекодавця за кредитним договором від 26.05.2008 року № PLL0GK, укладеного між Іпотекодержателем та іпотекодавцем (а.с.15-18).

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 16.12.2015 року №894697912 заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором №PLL0GK від 26.05.2008 року по тілу позики становила 2588,67 грн., по відсотках -8,64 грн. (а.с.14).

Відповідно до квитанцій №2Р650259, №4543, №4134 від 16.12.2015 року, ОСОБА_2 внесла в рахунок погашення кредитної заборгованості в сумі 2588,67 грн. та 8,64 грн. грошові кошти в розмірі 2597,31 грн. платежами по: 1753,44 грн., 76,31 грн., 767,56 грн. (а.с.37).

Як убачається з кредитної виписки від 16.12.2015 року по кредитному договору №PLL0GK від 26.05.2008 року ОСОБА_2 16.12.2015 року сплачено борг за кредитним договором в розмірі 2597,31 грн. (погашення тіла кредиту - 2588,67 грн., погашення відсотків - 8,64 грн.). Також, згідно даної виписки вбачається, що станом на 16.12.2015 року заборгованість ОСОБА_2 перед відповідачем становить 45532,85 грн. (а.с.11-13).

Згідно копії виписки від 29.02.2016 року про погашення по кредиту за період з 26.05.2008 року по 29.02.2016 року у ОСОБА_2 відсутня заборгованість по тілу кредиту (а.с.38-42).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що умовами кредитного договору передбачено сплату позичальником винагороди за резервування ресурсів за фактичну кількість днів резервування до дати погашення кредиту, якою в тому числі є дата дострокового погашення кредиту, тобто 16 грудня 2015 року. Оскільки інших умов нарахування винагороди при достроковому погашенні кредиту умовами договору не передбачено, суд прийшов до висновку, що дії банку щодо нарахування такої винагороди після дострокового погашення кредиту є неправомірними.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно п.4.1 ОСОБА_3 для виконання зобовязань за даним ОСОБА_3 резервує ресурси у розмірах, зазначених у графіку погашення Кредиту (Додаток 2) до Даного ОСОБА_3 і надає Позичальнику право на їх виконання.

Пунктом 4.2 визначено, що за надане право, зазначене у ст.4.1 ОСОБА_3, Позичальник сплачує Банку винагороду за резервування ресурсів у розмірі, зазначеному у статті 8.1 ОСОБА_3.

За змістом п.8.1 ОСОБА_3, Банк зобовязується надати «Позичальникові» кредитні кошти шляхом: видачі через касу на строк з 26.05.2008 р. по 26.05.2028 р. включно, у вигляді не поновлювальної лінії (далі «Кредит») у розмірі 132653,50 грн. (сто тридцять дві тисячі шістсот пятдесят три гривні 50 коп.) на наступні цілі: у розмірі 150700,00 грн. на придбання нерухомості, у розмірі 3171,00 грн. на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 604,00 грн. страхування майна, 528,50 грн. особисте страхування, а також у розмірі 22650,00 грн. на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного ОСОБА_3, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,67% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця в Період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5,04% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2. Даного ОСОБА_3.

ОСОБА_4 заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку:

-Щомісяця в період сплати Позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 2346,31 грн., згідно Графіку погашення кредиту (Додаток 2 до кредитного договору) для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди, комісії.

Згідно п.4.3 ОСОБА_3 нарахування винагороди здійснюється на дату щомісячного платежу за кредиту, при цьому винагорода нараховується на суму зарезервованих ресурсів (Додаток №2 до ОСОБА_3) за фактичну кількість днів резервування ресурсів, виходячи з 360 днів у році. Дата погашення у часовий інтервал нарахування винагороди не включається. Розрахунок винагороди за резервування ресурсів здійснюється щоденно з моменту підписання договору.

Пунктом 4.4 визначено, що при останньому погашенні винагорода за резервування ресурсів нараховується за весь час резервування (до ОСОБА_4 кредиту), при цьому сумою зарезервованих ресурсів вважається сума, вказана у Графіку ОСОБА_4 Кредиту (Додаток №2 до ОСОБА_3).

За змістом п.4.5 винагорода за резервування ресурсів сплачується щомісяця з щомісячним платежем за кредитом від дня нарахування згідно статті 4.2 ОСОБА_3. У випадку повного погашення Кредиту винагорода сплачується одночасно з останнім платежем за Кредитом.

Як визначено статтею 629 ЦК України договір є обов?язковим для виконання сторонами.

Всі умови договору істотні, звичайні та випадкові з моменту його укладення стають однаково обов?язковими для виконання сторонами. В цьому полягає сенс цивільно-правового договору, як правової форми узгодження волі сторін, спрямованої на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків.

Аналіз змісту Кредитного договору №PLL0GK від 26 травня 2008 року свідчить про те, що ОСОБА_2 зобовязувалась, зокрема, сплачувати щомісяця з щомісячним платежем за кредитом, винагороду за резервування ресурсів у розмірі 5,04% річних від суми зарезервованих ресурсів.

Пунктом 2.4.1. ОСОБА_3 встановлено право позичальника на дострокове погашення Кредиту.

У випадку повного погашення кредиту винагорода сплачується одночасно з останнім платежем за кредитом. Також, зі змісту п.4.4. ОСОБА_3 вбачається, що при останньому погашенні заборгованості по Кредиту (навіть достроковому) винагорода за резервування ресурсів нараховується за весь час резервування до дати ОСОБА_4 кредиту, яка визначена у Графіку ОСОБА_4 Кредиту, а саме 26.05.2028 року (Додаток №2 до ОСОБА_3), при цьому сумою зарезервованих ресурсів вважається сума, вказана у Графіку.

Відповідно до ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як убачається з кредитної виписки від 16.12.2015 року по кредитному договору №PLL0GK від 26.05.2008 року, станом на 16.12.2015 року заборгованість ОСОБА_2 перед відповідачем становить 45532,85 грн. (а.с.11-13).

Дана сума складається з заборгованості зі сплати винагороди за резервування ресурсів, яка, згідно умов договору, є обовязковою до сплати за весь час резервування коштів, тобто до 26.05.2028 року.

Згідно ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст.531 ЦК України боржник має право виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

За змістом ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як убачається зі змісту наведених норм закону припинення зобов'язання є останньою стадією його існування. Під припиненням зобов'язання розуміють припинення правового зв'язку між його сторонами, звільнення їх від прав та обов'язків, що становлять зміст зобов'язання. Тобто кредитор втрачає право вимагати від боржника виконання передбачених у зобов'язанні дій, а боржник звільняється від обов'язку виконувати такі дії під загрозою застосування до нього мір відповідальності.

З наведеного вбачається, що припинення зобовязань за кредитним договором можливе після його виконання належним чином.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що свої зобовязання перед ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно кредитного договору №PLL0GK від 26 травня 2008 року, ОСОБА_2 в повному обсязі не виконала, а тому колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимогпро визнання кредитного договору таким, що припинив свою дію ,слід відмовити за безпідставністю.

З урахуванням вищевикладеного, доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає слушними та такими, що заслуговують на увагу.

Згідно з п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

У відповідності до п.п.3.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ч.2 ст. 312, ст.ст.316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», - задовольнити.

Заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 березня 2016 року, - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про визнання кредитного договору таким, що припинив свою дію, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/ ОСОБА_1

СУДДІ: /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_6

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1