ухвала

іменем україни

25 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Гвоздика П.О., Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О., Коротуна В.М., Мартинюка В.І.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради Запорізької області до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Виконавчий комітет Енергодарської міської ради, Служба у справах дітей Енергодарської міської ради, територіальна громада м. Енергодар, про звільнення приміщення, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 25 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради Запорізької області (далі - КП «Підприємство комунальної власності») звернулося до суду з позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 13 грудня 2011 року між КП «Підприємство комунальної власності» та ОСОБА_6 укладено договір найму приміщення в житловому будинку, відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_6 у користування приміщення АДРЕСА_1 терміном до 13 грудня 2012 року.

Листом від 12 грудня 2012 року КП «Підприємство комунальної власності» повідомило ОСОБА_6 про пролонгацію договору найму до 31 грудня 2013 року.

29 серпня 2013 року позивач надіслав ОСОБА_6 повідомлення про намір розірвати договір найму приміщення протягом двох місяців з моменту отримання зазначеного повідомлення. Однак відповідачі приміщення не звільнили, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду з позовом про звільнення приміщення на підставі ст. ст. 795, 1212 ЦК України.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 грудня 2014 року позов КП «Підприємство комунальної власності» задоволено.

Припинено зобов'язання за договором найму приміщення від 13 грудня 2011 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_6, внаслідок закінчення строку дії.

Зобов'язано ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звільнити приміщення АДРЕСА_1 згідно акта прийому-передачі нежитлового приміщення.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 04 березня 2015 року рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову КП «Підприємство комунальної власності» відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу КП «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради задоволено частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 04 березня 2015 року скасовано.

Справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 25 серпня 2015 року рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 грудня 2014 року в частині правового обґрунтування мотивів задоволення позову змінено й виключено із мотивувальної частини рішення посилання суду на ст. 1212 ЦК України.

Решту рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 25 серпня 2015 року, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11 грудня 2009 року приміщення АДРЕСА_1 належить на праві комунальної власності територіальній громаді м. Енергодар в особі Енергодарської міської ради та є нежилим. Відповідачі у справі не бажають звільнити спірне нежитлове приміщення у зв'язку з відсутністю іншого житла для їх родини. Разом з тим на підставі укладеного договору та ст. ст. 626, 628, 629 ЦК України орендар зобов'язаний звільнити орендоване приміщення після закінчення строку дії договору.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 13 грудня 2011 року між КП «Підприємство комунальної власності» та ОСОБА_6 укладено договір найму приміщення в житловому будинку, відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_6 у користування приміщення АДРЕСА_1 терміном до 13 грудня 2012 року.

Листом від 12 грудня 2012 року КП «Підприємство комунальної власності» повідомило ОСОБА_6 про пролонгацію договору найму до 31 грудня 2013 року.

29 серпня 2013 року позивач надіслав ОСОБА_6 повідомлення про намір розірвати договір найму приміщення протягом двох місяців з моменту отримання зазначеного повідомлення.

Судами також установлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11 грудня 2009 року спірне приміщення належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Енергодар в особі Енергодарської міської ради та є нежилим приміщенням.

Також зазначене нежиле приміщення знаходиться на балансі КП «Підприємство комунальної власності» на праві господарського відання.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року № 15 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» містяться роз'яснення, відповідно до яких при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства.

На підставі норм, що регулюють договір майнового найму, а не житлового законодавства, вирішуються вимоги про виселення з приміщень, що не входять до складу житлового фонду (виробничих і інших нежилих приміщень, вагончиків, збірно-розбірних, пересувних, контейнерних та інших підсобних споруд).

За ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК України).

За умовами договору орендар зобов'язався звільнити орендоване приміщення після закінчення строку дії договору (п. 3.10 договору).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За змістом ст. 795 ЦК України орендодавець має законні права вимоги щодо повернення орендованого майна.

Також ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.

Підставою для захисту права власності є існування об'єктивних перешкод у здійсненні власником своїх прав.

Суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що відповідачі у справі не бажають звільнити спірне нежитлове приміщення й свою позицію обґрунтовують відсутністю іншого житла для їх родини, однак договір найму припинений, а тому відповідач та члени її сім'ї зобов'язані звільнити займане приміщення.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування вказаного висновку суду апеляційної інстанції, який є обґрунтованим та узгоджується з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 25 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Ю.Г. Іваненко В.М. Коротун А.О. Леванчук В.І. Мартинюк