Справа № 357/1390/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 травня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Цуранова А. Ю. ,
при секретарі - Солом'яна Л. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Біла Церква позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
В лютому 2016 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду із даною позовною заявою.
Вказував, що 25.11.2015 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого відповідач отримав у позику 269 640 грн., що на момент укладення договору було еквівалентом 10 700 доларів США. Строк повернення коштів було визначено договором до 09.12.2015 року.
Посилаючись на порушення відповідачем взятих на себе зобовязань в частині повернення обумовленої договором грошової суми, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 269 640 грн. заборгованості та судові витрати.
В судове засідання позивач та представник позивача не з'явились, останній звернувся із заявою про розгляд справи без його участі, а також клопотанням про стягнення з відповідача 410 грн. витрат за публікацію оголошення в газеті «Час Київщини».
Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі шляхом розміщення відповідного оголошення в пресі, про причини неявки суд не повідомив, тому суд вважає за можливе провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України.
В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
25.11.2015 року між сторонами у справі укладено договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, відповідно до умов якого ОСОБА_1 (позикодавець) передає у користування ОСОБА_2 (позичальник) кошти у сумі 269 640 грн., що на момент укладення договору за середнім курсом продажу доларів США є еквівалентом 10 700 доларів США, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів в строк до 09.12.2015 року.
Згідно п. 2 договору, грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору.
Відповідно до п. 3 договору позика вважається повернутою в момент передачі грошових коштів позичальником позикодавцю, про що останній підписує нотаріально засвідчену заяву.
Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.ст. 525, 526 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України закріплено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Доказів на підтвердження відсутності заборгованості перед позивачем, а також будь-яких заперечень щодо вимог позовної заяви відповідач суду не надав.
Враховуючи вищевикладене, а також відсутність відомостей щодо виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань в частині повернення обумовленої договором позики суми грошових коштів, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача вказаної в позовній заяві суми заборгованості.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 2 696,40 грн. сплаченого судового збору, а також 410 грн. витрат за публікацію оголошення в пресі.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 226 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 Володимирорвича до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 269 640 грн. заборгованості, 2 696,40 грн. судового збору, а також 410 грн. витрат за публікацію оголошення в пресі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Суддя ОСОБА_4