У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

20 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Попович О.В.,

суддів: Гвоздика П.О., Ізмайлової Т.Л.,

Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного комерційного банку «Форум», ОСОБА_4, третя особа - Козоріз Наталія Степанівна, про визнання недійсним договору іпотеки за касаційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від

02 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 06 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

18 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним договір іпотеки від 20 липня 2007 року, укладений між АКБ «Форум» та ОСОБА_4, що діяв вії її імені на підставі підробленого доручення, відповідно до умов якого в іпотеку передано належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 44,8 кв.м., житловою площею 29,6 кв м. Цей договір забезпечив виконання кредитного договору, укладеного 20 липня 2007 року між АКБ «Форум» та ОСОБА_6, за яким останній отримав кредит в розмірі 15 тис доларів США на строк до 17 липня 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що, 20 липня 2007 року ОСОБА_4, перебуваючи в офісі приватного нотаріуса Ковельського нотаріального округу Козоріз Н.С., надав нотаріусу довіреність, посвідчену 19 червня 2007 року нотаріусом

м. Москва за реєстраційним номером 4 С-2645, в якій було вказано, що вона, ОСОБА_3, уповноважила його передати в іпотеку належну їй на праві приватної власності квартиру, що знаходиться в в АДРЕСА_1. При цьому ОСОБА_3 посилалась на те, що не надавала ОСОБА_4 ніякої довіреності і нічого не підписувала.

Отже, іпотечний договір укладений всупереч її волі за підробленою довіреністю.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 2 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 6 травня 2015 року, позов задоволено.

Визнано недійсним іпотечний договір, укладений 20 липня 2007 року між Акціонерним комерційним банком "Форум" та ОСОБА_3 в особі ОСОБА_4

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Оскаржувані судові рішення відповідають зазначеним вимогам закону.

Встановлено, що 20 липня 2007 року між ОСОБА_6 та АКБ "Форум" було укладено кредитний договір № 0172/07/22 - Z, за яким банк надав ОСОБА_6 кредит на суму 15 000 доларів США на споживчі цілі на строк до 17 липня 2015 року.

На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 20 липня 2007 року між АКБ "Форум" та ОСОБА_3, від імені якої діяв ОСОБА_4, укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_3, як майновий поручитель, передала в іпотеку банку трьохкімнатну квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1, власником якої вона є на підставі свідоцтва про право власності в порядку спадкування від 09 вересня 1997 року, загальною площею 44,8 кв м, житловою площею 29,6 кв м.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 листопада 2014 року, в якій виправлено описку ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2014 року (а.с.121), кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч.3 КК України, закрито на підставі ст. 49 КК України у зв'язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Цією ж ухвалою встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачувався у тому, що він 20 липня 2007 року близько 10.00 години перебуваючи в офісі приватного нотаріуса Ковельського нотаріального округу, надав нотаріусу довіреність, посвідчену 19 червня

2007 року нотаріусом м. Москви Ралько В.В. за реєстраційним номером 4С-2645, відповідно до якої громадянка Росії ОСОБА_3 уповноважила його передавати в іпотеку належну їй на праві приватної власності спірну квартиру, достовірно знаючи, що довіреність підроблена.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 зазначала, що договір укладений із використанням підробленого доручення, отже він є недійсним, оскільки укладено всупереч її волі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, виходив з того, що довіреність ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_4 про передачу останньому повноважень укладати від її імені укладати договір іпотеки є підробленою, отже договір іпотеки є недійсним на підставі ст. 203, ч.ч.1, 3 та ст. 215 ЦК України, оскільки правочин суперечив волі ОСОБА_3

Про підроблену довіреність на ім'я ОСОБА_4 та про договір іпотеки ОСОБА_3 дізналася у жовтні 2014 року, коли постановою ст. слідчого відділення Ковельського МВ УМВС України у Волинській області її було притягнуто до участі у досудовому розслідуванні, а тому вона не пропустила строки звернення до суду за захистом своїх прав.

Висновки судів відповідають нормам матеріального права.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

За ч.3 цієї статті, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповдіно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з вимогами ч.5 ст. 267 ЦК УКраїни, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, виходячи зі змісту положень цивільного заокнодавства про позовну давність, слід дійти висновку, що при подачі позову поза межами загально встановленого строку на захист порушеного права або інтересу особа має вказати в позовній заяві та довести належними і допустимими доказами обставини про те, коли вона довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, з яких причин пропущено позовної давності та подати відподне клопотання про поновлення строку на захист порушених прав.

При цьому суд, розглядаючи позов, поданий поза межами строку позовної давності, має дослідити заяву про поновлення поважність причин пропуску строку, дати їм правову оцінку, та з огляду на положення положення ч.4 ст. 267 ЦК України при розгляді справи врахувати, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У такому випадку рішення суду має відповідати вимогам положень ст.ст. 212-214 ЦПК України, та висновки обгрунтовуватись належними та допустимими доказами.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК Україниналежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК Україниобставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ухвалюючи рішення, в якому суди дійшли висновку, що позивачкою не пропущено строк позовної давності, суди встановили, коли вона дізналась про порушення свого права.

Крім того, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що договір іпотеки позивачкою не укладався, а ОСОБА_4 визнав, що довіреність, яку він використав при укладенні іпотечного договору віж імені ОСОБА_3, є підробленою, що встановлено ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 11 листопада 2014 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 за ст. 358 ч.3 КК України і якою кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000037 від 9 січня 2014 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України, закрито на підставі ст. 49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами встановлені повно та правильно, судові рішення відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, а тому підстав для задоволення скарги та їх скасування немає.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 06 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Попович

Судді: П.О. Гвоздик

Т.П.Дербенцева

Т.Л.Ізмайлова

С.О.Карпенко