АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/27/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 Побережна Н. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПономаренка В. В.
суддівГончар Н.І., Ювшина В.І.
при секретаріГончар Л.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_6

відповідача ОСОБА_7

представника відповідача ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та представника ОСОБА_7 - ОСОБА_9 на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 10 серпня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_10, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Стеблівська селищна рада, про звернення стягнення, -

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 13.05.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 23020 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення до 13.05.2018 року. До вказаного договору 28.10.2011 року було укладено додаткову угоду, якою зменшено суму заборгованості за кредитом на 13,49 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 13.05.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_7 передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_7 умов кредитного договору, у нього утворилась заборгованість, яка станом на 13.07.2015 року складає 14761,43 доларів США, у тому числі: 14047,64 доларів США - заборгованість за кредитом; 11,41 доларів США - штраф (фіксована частина); 702,38 доларів США - штраф (відсоток від суми заборгованості).

У квартирі, переданій відповідачем в іпотеку банку, крім нього зареєстрована ОСОБА_10.

Враховуючи наведене, з урахуванням уточнених позовних вимог, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 14761,43 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.07.2015 року складає 323518,60 грн., звернути стягнення на вказану квартиру, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені Відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити відповідачів із вказаної квартири та стягнути судові витрати.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 10 серпня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CSKOGA00000236 від 13.05.2008, в розмірі 14761,43 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.07.2015 складає 323518,60 грн., звернуто стягнення на квартиру загальною площею 58,90 кв.м., житловою площею 32,00 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №CSK.OGA00000236 від 13.05.2008 ) ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПAT КБ "ПРИВАТБАНК" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки з проведенням реалізації за початковою ціною для реалізації квартири, що встановлюється у звіті про оцінку нерухомого майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, який проводить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та призначається і залучається державним виконавцем у виконавчому провадженні в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Стягнуто із ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2273,58 грн.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» та представник ОСОБА_7 - ОСОБА_9 оскаржили його в апеляційному порядку.

ПАТ КБ «ПриватБанк» просить змінити рішення суду першої інстанції, скасувавши його в частині відмови в задоволенні вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо виселення та встановлення процедури проведення оцінки для визначення початкової ціни предмета іпотеки для здійснення продажу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_10 про виселення задовольнити в повному обсязі, виключити з резолютивної частини рішення вимоги щодо призначення і залучення державним виконавцем суб'єкта оціночної діяльності в порядку ЗУ «Про виконавче провадження». В іншій частині рішення залишити без змін.

Представник ОСОБА_7 - ОСОБА_9 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає не у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_7 13.05.2008 р. уклали кредитний договір №CSK0GA00000236, за умовами якого Банк зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 23020, 00 доларів США строком до 13.05.2018 р. на наступні цілі: 20000,00 доларів США на споживчі цілі, 600,00 доларів США на оплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 120 доларів США - страхування майна, 100,00 доларів США - особисте страхування, 2200,00 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу. Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Період сплати визначено з 25 по 31 число кожного місяця. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати щомісячними платежами в сумі 393,36 доларів США (а.с.20-29).

28.10.2011 р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_7 укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору № CSK0GA00000236 від 13.05.2008 р., згідно якої внесено такі зміни до кредитного договору: суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї Додаткової угоди, зменшено на 13,49 доларів США, а саме: відсотки у розмірі 0 доларів США, комісія у розмірі 0 доларів США, пеня у розмірі 13,49 доларів США. Пункт 8.1 кредитного договору викладено в новій редакції, згідно якій Банк зобов'язався надати Відповідачу кредит у розмірі 25125, 08 доларів США строком до 13.05.2018 р. на наступні цілі: 20000,00 доларів США на споживчі цілі, 600,00 доларів США на оплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 4305,00 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу. Період сплати визначено з 25 по 31 число кожного місяця. Щомісяця в період сплати, починаючи з 28.10.2011 року Позичальник повинен сплачувати щомісячний платіж в сумі 459,52 доларів США (а.с.30-34).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_7 13.05.2008 р. уклали договір іпотеки № СSК0GА00000236 (надалі - Договір іпотеки). Згідно п.33.3 Договору іпотеки Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 58,90 кв.м., житловою площею 32,00 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до п.33.4 Договору іпотеки сторони визначили, що вартість предмету іпотеки складає 151500,00 грн. (а.с.35-38).

Останні платежі були здійснені відповідачем 29.11.2013 р. та 21.03.2014 р., що визнається сторонами.

19.02.2014 р. позивач направив відповідачу лист-вимогу про усунення порушень умов Кредитного договору та в разі їх не виконання добровільно звільнити предмет іпотеки. Вказаний лист відповідач отримав 25.02.2014, що підтверджується відповідною розпискою про вручення листа (а.с.17-19).

Згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 13.07.2015 року сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 14761,43 доларів США (а.с.153 - 158).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказаний розрахунок є належним доказом, та надані відповідачем квитанції про погашення кредиту відображені у ньому. Крім того, відповідач лише вказує на неправильність розрахунку заборгованості, не надаючи при цьому вірного, на його думку, розрахунку.

Таким чином, у зв'язку з порушенням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 13.07.2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 14761,43 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.07.2015 р. складає 323518,60 грн., в тому числі: 14047,64 доларів США - заборгованість за кредитом; 11,41 доларів США - штраф (фіксована частина); 702,38 доларів США - штраф (процентна складова).

Зазначена представником ОСОБА_7 - ОСОБА_9 в апеляційній скарзі сума заборгованості - 19178,04 доларів США є недостовірною, оскільки позивач під час розгляду справи в суді першої інстанції уточнив позовні вимоги, зменшивши суму заборгованості до 14761,43 доларів США.

Посилання в апеляційній скарзі на неправомірне нарахування та стягнення пені в іноземній валюті не заслуговують на увагу, оскільки позивачем не заявлено вимогу про стягнення пені та вона не входить до розміру заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції відповідно до положень ст. 33, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 575, 589 ЦК України вірно встановлено наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв'язку з порушенням відповідачем виконання зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 27 травня 2015 року у справі № 6-61цс15, виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку», у розумінні норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону.

У позовній заяві банк просив визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом його продажу ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПAT КБ "ПРИВАТБАНК" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки з проведенням реалізації.

У рішенні суду першої інстанції визначено спосіб реалізації предмета іпотеки за початковою ціною, що встановлюється у звіті про оцінку нерухомого майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, який проводить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та призначається і залучається державним виконавцем у виконавчому провадженні в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Однак, вказаний спосіб суперечить положенням ст. 38 Закону України «Про іпотеку», на підставі якої проводиться реалізація предмета іпотеки.

В іпотечному договорі № CSK0GA00000236 від 13.05.2008 року сторони визначили, що вартість предмета іпотеки становить 151500 грн. (а.с. 35-38).

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в частині визначення початкової ціни предмету іпотеки підлягає зміні. Слід визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом його продажу ПАТ КБ «Приватбанк» за початковою ціною, визначеною за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

7 червня 2014 року набув чинності Закон України "Про мораторій", згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак установлений Законом України "Про мораторій" мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України "Про мораторій" протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України "Про мораторій" не підлягає виконанню.

Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 27.05.2015 року.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції вірно визначено, що відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню.

Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 цього Кодексу регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже, частина друга статті 109 цього Кодексу встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку», підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Згідно кредитного договору №CSK0GA00000236 від 13.05.2008 року відповідач ОСОБА_7 отримав кредит на споживчі цілі (а.с. 25).

В іпотеку відповідач ОСОБА_7 надав квартиру, належну йому на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Стеблівською селищною радою 25 березня 2008 року (а.с. 38).

З наведеного вбачається, що відповідач отримав кредит не для придбання квартири, яка є предметом договору іпотеки.

У спірній квартирі зареєстровані відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_10 (а.с. 60).

Згідно листа Стеблівської селищної ради № 02-24/94 від 03.08.2015 року житло для постійного проживання, що надається громадянам, яких виселено з житла шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у комунальній власності Стеблівської селищної ради відсутнє (а.с. 174-175).

З огляду на викладене, оскільки квартира, передана відповідачем в іпотеку, придбана не за кошти надані позивачем за вказаним кредитним договором, та відсутнє інше постійне житлове приміщення, яке може бути надане відповідачам одночасно з виселенням, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог про виселення відповідачів зі спірної квартири.

Таке рішення суду узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 18.03.2015 року (справа № 6-39цс15), 24.06.2015 року (справа № 6-447цс15), 10.02.2016 року (справ № 6-2830цс15).

У зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог, судом першої інстанції на підставі ст. 88 ЦПК України стягнуто з відповідачів на користь позивача судові витрати в розмірі 2273,58 грн. Сторони не оспорюють розмір стягнутих судових витрат. Однак, колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині підлягає зміні, оскільки судом не визначено суму судових витрат, що підлягає до стягнення з кожного відповідача, а солідарний порядок стягнення судових витрат не передбачено чинним цивільно-процесуальним законодавством. Таким чином, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати по 1136,79 грн. з кожного.

Судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання апеляційних скарг, колегія суддів покладає на сторони, оскільки обидві апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення.

З огляду на викладене, оскільки судом першої інстанції винесено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та представника ОСОБА_7 - ОСОБА_9 задовольняє частково, а рішення суду змінює в частині визначення початкової ціни предмету іпотеки - шляхом продажу предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» за початковою ціною, визначеною за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, а також в частині стягнення судових витрат, стягнувши з відповідачів на користь позивача по 1136,79 грн. з кожного. В решті рішення суду першої інстанції слід залиш8ити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та представника ОСОБА_7 - ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 10 серпня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_10, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Стеблівська селищна рада, про звернення стягнення - змінити в частині визначення початкової ціни предмету іпотеки та стягнення судових витрат.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CSKOGA00000236 від 13.05.2008, в розмірі 14761,43 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.07.2015 складає 323518,60 грн., звернути стягнення на квартиру загальною площею 58,90 кв.м., житловою площею 32,00 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №CSK.OGA00000236 від 13.05.2008 ) ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПAT КБ "ПРИВАТБАНК" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки з проведенням реалізації за початковою ціною, визначеною за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Стягнути із ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по 1136 гривень 79 коп.

В решті частини рішення залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :