АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/698/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 31 Дунаєв С. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоСіренка Ю. В.
суддівТрюхана Г. М. , Ювшина В. І.
при секретаріКолеснику Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи внаслідок кримінального правопорушення, заслухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_8 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи внаслідок кримінального правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог вказував про те, що з вини відповідача 23.06.2007 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій загинув його син ОСОБА_9

Вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01.12.2014 року ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Вироком Апеляційного суду Черкаської області від 22 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.09.2015 року, скасовано вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01.12.2014 року в частині призначеного покарання. ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Призначено ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням - іспитовим строком на 3 роки, з покладанням на останнього обов'язків у відповідності з п. 2,3,4 ст. 76 КК України. В решті вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01.12.2014 року відносно ОСОБА_8 залишено без змін.

Злочинними діями відповідача завдано матеріальних збитків, які полягають в організації та проведенні поховання ОСОБА_9 та становлять 6700 грн. та моральної шкоди, яку позивач оцінює в розмірі 500 000 грн.

У зв'язку з цим просив суд стягнути з відповідача вищезазначені матеріальні збитки та моральну шкоду.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 січня 2016 року позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 50 000 (п'ятдесят тисяч)грн. в якості відшкодування моральної шкоди, завданої смертю ОСОБА_9

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди, визначивши її розмір в 500 000 грн.

Також, не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_6 в задоволенні позову повністю.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в порядку статті 303 ЦПК України, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до відхилення з таких підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Згідно з положеннями ст. 11 ЦК України права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, які не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки.

За ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Спосіб захисту цивільних прав та інтересів відбувається у відповідності до приписів ст.16 ЦК України шляхом відшкодування збитків та моральної шкоди.

Встановлено судом, що 23.06.2007р. о 00 год. 00 хв. відповідач разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перебували в сільському барі с. Васютенці Чорнобаївського району Черкаської області. Пізніше вони вирішили покататись на мотоциклі ОСОБА_9, у зв'язку з чим останній вивіз мотоцикл з дому.

ОСОБА_8 23.06.2007р., близько 01 год. 00хв., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керуючи мотоциклом ЯВА-350, р.н. НОМЕР_1, без бокового причепу, перевозячи двох пасажирів ОСОБА_9 та ОСОБА_10, в темну пору доби в умовах недостатньої видимості не дотримався безпечної швидкості руху, рухаючись в напрямку сільського будинку культури, зі сторони вулиці Фрунзе, біля будинку №52 вулиці Леніна с. Васютинці Чорнобаївського району Черкаської області, при виявленні небезпеки для руху у вигляді пішохода та велосипедиста, яку водій об'єктивно спроможній був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди, скоїв наїзд на пішохода та велосипедиста, які рухались по проїзній частині в попутному напрямку руху.

Внаслідок зазначеної ДТП пасажир мотоцикла ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких помер. (а.с. 6)

Вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01.12.2014 року ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. (а.с. 8-12 )

Вироком Апеляційного суду Черкаської області від 22 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.09.2015 року, скасовано вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01.12.2014 року в частині призначеного покарання. ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Призначено ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням - іспитовим строком на 3 роки, з покладенням на останнього обов'язків у відповідності з п. 2,3,4 ст. 76 КК України. В решті вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01.12.2014 року відносно ОСОБА_8 залишено без змін. (а.с. 13-24)

При цьому, заявлений в рамках кримінального провадження захисником інтересів потерпілого ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_7 цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в розмірі 6700грн та 200 000грн відповідно, суд залишив без розгляду.

Згідно приписів ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Обставини, встановлені вироком суду не підлягають доказуванню в силу ст. 61 ЦПК України.

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд виходив з того, що моральна шкода, завдана позивачу полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо його сина, а тому підлягає відшкодуванню.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками та вважає, що встановлені життєві обставини мали психотравмуючий характер, у зв'язку із чим позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних втратах і стражданнях внаслідок трагічної загибелі сина.

Вказані факти призвели до погіршення можливостей реалізації позивачем своїх звичок і бажань, значного погіршення стану здоров'я, та пригніченого психоемоційного стану.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Згідно з ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Статтею 1187 ЦК передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах.

Районний суд вірно виходив з того, що відповідач керував мотоциклом без належної правової підстави, а відтак відповідальність за завдану внаслідок ДТП шкоду має нести самостійно відповідно до вимог ч.3 ст.1187 ЦК.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, суд правильно врахував обставини загибелі ОСОБА_9, поведінку загиблого, що виразилась у сприянні неправомірному використанню транспортного засобу відповідачем, відносини позивача із загиблим, ступінь вини відповідача у загибелі ОСОБА_9, поведінку сторін після трагічної події, матеріальний стан відповідача та виходячи із принципів розумності і справедливості, вірно визначив розмір моральної шкоди 50 000 грн.

В іншій частині рішення районного суду не оскаржується, а тому не підлягає перегляду в апеляційному порядку.

Висновки районного суду щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позову належним чином мотивовані та обґрунтовані.

При встановлені фактичних обставин справи районним судом не було порушено норми процесуального права, а при ухваленні судового рішення правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційних скарг не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в оскаржуваному рішенні.

При вирішенні даної справи судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Наведене свідчить, що ухвалене у справі рішення є законним і обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційних скаргах доводами немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - відхилити, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 січня 2016 року у даній справі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :