Справа 206/2089/16-ц
Провадження 2/206/630/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" травня 2016 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухоруков А.О.,

за участю секретаря Колісник В. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в:

12 квітня 2016 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом про відшкодування матеріальної шкоди.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15.01.2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України. Позивач є потерпілою особою від цього злочину та йому спричинено збиток, а саме: відповідач заволодів грошовими коштами у сумі 1800,00грн., які до теперішнього часу не відшкодував, що і слугує підставою для звернення позивача із цим позовом до суду.

На підставі викладеного просить суд стягнути із відповідача ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 1800,00 грн. (а.с.1-2).

Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов, стягнувши заявлену ним суму із відповідача.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки (якими цивільний закон вважає втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Отже, за винятком встановлених законом або договором випадків, завдана деліктом, у тому числі і кримінальним, майнова шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

У відповідності до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Тобто диспозицією зазначеної правової норми чітко визначено, що підставами для відшкодування матеріальної шкоди є деліктна поведінка однієї особи по відношенню до іншої, факт настання такої шкоди, як юридичний наслідок, причинний звязкою між деліктною поведінкою особи та фактом настання матеріальної шкоди, а також вина завдавача шкоди.

В судовому засіданні було встановлено, що саме ОСОБА_2 07.07.2015 року близько 08 год. 50 хв. рухався по вул. Космонавтів міста Дніпропетровська, та знаходячись біля підїзду будинку № 20, побачив раніше йому не знайомого ОСОБА_1 у якого в зовнішній нагрудній кишені сорочки було видно грошові кошти. В цей час у ОСОБА_2 раптово виник умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_1, а саме зазначених грошових коштів, реалізуючий який, ОСОБА_2 прослідував за ОСОБА_1 та зайшов до підїзду будинку № 20, розташованого по вул. Космонавтів міста Дніпропетровська, де разом із останнім увійшов до ліфту, на якому вони піднялись на пятий поверх, де мешкає ОСОБА_1 Вийшовши з ліфту ОСОБА_2, знаходячись на сходовій клітині, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що його дії будуть помічені та розцінені як відкрите викрадення чужого майна, наблизився до ОСОБА_1, та шляхом ривка вихопив гроші в сумі 1800 грн. (1000 гривень купюрами номіналом по 100 гривень, 800 гривень купюрами номіналом по 50 гривень) з нагрудної кішені сорочки, одягненої на потерпілому, після чого ОСОБА_2, утримуючи при собі зазначені вище грошові кошти та з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

При цьому, відповідача ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі. (а.с.6-7).

Із вироку Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15.01.2016 року вбачається, що відповідач свою вину у вчиненні злочину визнав у повному обсязі та документально підтверджено, що сума завданих ОСОБА_1 злочином збитків складає 1800,00 грн. (а.с.6-7).

За таких обставин, суд приходить до висновку про доведеність протиправної поведінки відповідача ОСОБА_2, яка виявилася у завданні позивачу матеріальних збитків.

Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 551,20грн.

Керуючись ст.ст. 22, 1166, ЦК України, ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-60, 61, 88, 169, 208, 209, 212-215, 218, Цивільного процесуального кодексу України,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (інн. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, (інн. НОМЕР_2) 1800,00 (одна тисяча вісімсот)грн. матеріальної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (інн. НОМЕР_1) на користь держави 551грн. 20коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков