АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Поливач Л.Д.

ШаховоїО.В.

при секретарі Литвиненку Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - ОСОБА_4, про розірвання кредитного договору, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року, -

у с т а н о в и в:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - ОСОБА_4, про розірвання кредитного договору.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Позивач, зокрема, посилається на ті обставини, що суд дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог та не надав оцінки обґрунтуванню позивача про втрату працездатності внаслідок ДТП та неможливість виконання кредитних зобов'язань, твердження про неможливість розуміння договору та додатків до нього. Також зазначає, що під час укладення договору сторони у договорі не передбачали можливі зміни обсягу зобов'язань (ДТП та його наслідки неможливо передбачити) та відповідальності позичальника.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4, яка є третьою особою, та її представник - ОСОБА_5, апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у його відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 8 вересня 2008 року між позивачем

_____________________________________________________

Справа № 761/12096/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/6074/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Малинников О.Ф.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

ОСОБА_2 та відповідачем ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», укладено кредитний договір № 1, відповідно до умов якого позивачем взято кредит в розмірі 35000,00 доларів США (еквівалент - 169778,00 грн.).

Також 8 вересня 2008 року між ВАТ «РайффайзенБанк Аваль» та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 96-05/13/359, відповідно до умов якого поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по борговим зобов'язанням боржника.

З медичної документації вбачається, що після дорожньо-транспортної пригоди позивач ОСОБА_2 отримав травму та втратив працездатність.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що обставини, на які посилається позивач в позовній заяві не є підставою для зміни або розірвання цього договору, припинення договорів застави та поруки, а також невиконання позичальником зобов'язань за вище вказаними договорами.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банка або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

За умовами ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Крім того, пунктом 8.7 кредитного договору передбачено, що позичальник свідчить, що всі ризики, пов'язані з істотною зміною обставин, з яких позичальник виходив при укладенні цього договору, договору застави, позичальник приймає на себе, і такі обставини не є підставою для зміни або розірвання цього договору, договору застави, а також невиконання позичальником зобов'язань за вище вказаними договорами.

Відповідно до п. 15 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин.

Пунктом 16 постанови № 5 від 30 березня 2012 року роз'яснено, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі ст. 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Враховуючи норми, викладені у вищезазначеній постанові, посилання ОСОБА_2 на обставини дорожньо-транспортної пригоди, як на підставу припинення кредитних правовідносин колегія не приймає до уваги.

Дорожньо-транспортна пригода - це прикрий випадок, але ця обставина не дає суду підстави для розірвання кредитного договору, який укладений сторонами у відповідності до норм чинного законодавства.

Всупереч положенню ст. 60 ЦПК України, ОСОБА_2 не надав належних та допустимих доказів наявності одночасно чотирьох умов, передбачених ст. 652 ЦК України, необхідних для розірвання кредитного договору.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для розірвання кредитного договору.

Доводи ОСОБА_2, що він та поручитель в силу обставин не можуть виконувати грошове зобов'язання, не заслуговують на увагу, оскільки боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (положення ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності задоволення позову не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

О.В.Шахова