Справа № 490/9721/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(резолютивна частина)

02 березня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Кошевій О. С.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № NKN0AE00003869 від 23.10.2007 року у загальному розмірі 3 540,33 дол. США.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" судовий збір у розмірі 1 188 грн. 66 коп.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН

Справа № 490/9721/15-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Кошевій О. С.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки, в якому просив стягнути з неї заборгованість за Кредитним договором № NKN0AE00003869 від 23.10.2007 року у загальному розмірі 72 165,32 дол. США (еквівалент 1 617 224 грн. 78 коп.), з яких: 17 990,61 дол. США - заборгованість за тілом кредиту; 3 540,33 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 122,52 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 46 064,79 дол. США - пеня; 11,16 дол. США - штраф (фіксована частина); 3 435,91 дол. США - штраф (процентна складова).

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на невиконання відповідачкою належним чином своїх зобов'язань за вищезазначеним Кредитним договором.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги позову підтримав у повному обсязі та просив про їх задоволення з підстав, визначених у позовній заяві.

Представник відповідачки у судовому засіданні визнав вимоги позову лише в частині стягнення з відповідачки на користь Банку заборгованості за відсотками за користування кредитом. Щодо інших складових частин заборгованості заперечував, посилаючись на пропуск позивачем строків позовної давності, у зв'язку з чим просив застосувати відповідні правові наслідки до спірних правовідносин.

Крім того, в обґрунтування своєї позиції надав до суду письмові заперечення проти позову, в яких, серед іншого, посилався на неврахування Банком деяких платежів, здійснених відповідачкою.

Вивчивши доводи позову та письмових заперечень, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали та обставини справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, 23.10.2007 року між Банком та відповідачкою було укладено Кредитний договір № NKN0AE00003869, відповідно до умов якого Банк зобов'язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, на строк з 23.10.2007 року по 22.10.2012 року включно у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 28 635,68 дол. США на цілі, передбачені п. 7.1 Кредитного договору.

Щомісяця, починаючи з наступного місяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у розмірі 500,64 дол. США для погашення заборгованості за Кредитним договором, яка складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди.

Згідно з п. 7.3 Кредитного договору забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за даним договором виступає транспортний засіб - автомобіль BMW 540, WBADK7108C8318454.

При цьому, 23.10.2007 року між Банком та відповідачкою також було укладено Договір застави № NKN0AE00003869, предметом якого є вищезазначений транспортний засіб.

Відповідно до Заяви на видачу готівки № 1, Tr. n. NK5W 1 від 23.10.2007 року Банком відповідачці було видано відповідні грошові кошти у розмірі 19 013,50 дол. США (а. с. 11).

Протягом певного часу з дня отримання кредиту відповідачка взяті на себе зобов'язання виконувала належним чином, однак у подальшому, з липня 2009 року виконання кредитних зобов'язань припинила, що було визнано її представником.

У звязку з цим, 01 лютого 2011 року Банк звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, в якому просив в рахунок погашення заборгованості за вищезазначеним Кредитним договором в розмірі 22 532,47 дол. США звернути стягнення на предмет застави автомобіль BMW 540, WBADK7108C8318454, 2000 р. в., що належав на праві власності відповідачці.

Рішенням Центрального районного суду від 21 вересня 2012 року позов задоволено: звернуто стягнення на вищезазначений автомобіль в рахунок погашення заборгованості шляхом продажу названого автомобіля Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк».

В той же час, на теперішній час зобовязання відповідачкою належним чином не виконані.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до умов Кредитного договору, ст. ст. 525, 526, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд дійшов висновку, що відповідачка не виконала належним чином зобов'язання, узяті на себе за Кредитним договором, у звязку з чим суд приходить до висновку, що неналежним виконанням відповідачкою її зобовязань права ПАТ КБ «Приватбанк» були порушені.

В той же час, законодавцем встановлено строк, протягом якого позивач може використати судовий спосіб захисту свого порушеного права.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина пята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При цьому, перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами стаття 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України за результатами розгляду цивільної справи № 6-160цс14, яка, в силу ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковою для врахування судами при застосуванні відповідної норми права.

В той же час, подавши 01 лютого 2011 року позов до суду Банк фактично змінив строк виконання зобовязання за Кредитним договором з 22.10.2012 року на 01.02.2011 року.

У звязку з цим, суд приходить до висновку, що трирічний строк позовної давності, в межах якого Банк міг звернутися до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості, має обчислюватися з 02.02.2011 року, і спливає 02.02.2014 року.

Однак, із позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за Кредитним договором Банк звернувся лише 30 вересня 2015 року, що, на думку суду, свідчить про пропуск позивачем строків позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за кредитом, а оскільки позивач не заявляв клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову в частині стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту необхідно відмовити.

При цьому, оскільки зобовязання з погашення пені, комісії та штрафів за своїм характером є додатковими до зобовязання з погашення тіла кредиту, суд, в силу ст. 266 ЦК України, відмовляє Банку у задоволенні позову в цій частині.

В той же час, суд вважає обґрунтованими вимоги Банку в частині стягнення з відповідачки 3 540,33 дол. США заборгованості по процентам за користування кредитом, оскільки вони за своїм характером є періодичними платежами і нараховуються на суму заборгованості, незалежно від строку погашення заборгованості.

Крім того, суд приймає також до уваги визнання у судовому засіданні представником відповідачки позовних вимог Банку в цій частині.

За такого, з відповідачки на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за Кредитним договором № NKN0AE00003869 від 23.10.2007 року у загальному розмірі 3 540,33 дол. США, у звязку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 188 грн. 66 коп.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № NKN0AE00003869 від 23.10.2007 року у загальному розмірі 3 540,33 дол. США.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" судовий збір у розмірі 1 188 грн. 66 коп.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН