Справа № 344/225/16-ц
Провадження № 2/344/2381/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

17 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк про визнання виконавчого напису від 30.09.2015 року вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрованого в реєстрі за номером 5255 таким, що не підлягає виконанню, стягнення судових витрат, -

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк про визнання виконавчого напису від 30.09.2015 року вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрованого в реєстрі за номером 5255 таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи позовні вимоги з підстав того, що 22.10.2013 року відповідач звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 21 790,93 грн. Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 31.03.2015 року заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 02.12.2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ Приватбанк до ОСОБА_1 відмовлено. При вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримував від банку первинних документів щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості є безспірним. Заборгованість, яка зазначена у виконавчому напису не відповідає дійсності, у звязку із неправильними розрахунками відповідача, розрахунок боргу є одностороннім і не може бути доказом безспірності суми заборгованості.

Представники позивача в судових засіданнях 10.02.2016 року та 04.04.2016 року позовні вимоги підтримали з підстав наведених в позовній заяві, просили позов задоволити в повному обсязі. В судове засідання 17.05.2016 року представник позивача не зявився, попередньо подав до суду заяву, відповідно до якої просив розглядати справу за відсутності позивача та його представників, позовні вимоги задоволити в повному обсязі, не заперечив щодо заочного розгляду справи. (а.с.69).

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повторно, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с.39, 68).

З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Беручи до уваги пояснення представників позивача даних в судових засіданнях 10.02.2016 року та 04.04.2016 року, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

29.05.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в розмірі 2 400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв"язку з невиконанням умов кредитного договору, станом на 31.03.2013 року розмір заборгованості позичальника становив 21 790,93 грн., а саме: 4 898,79 грн. - заборгованість за кредитом, 15 378,29 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1 013,85 грн. - штраф (процентна складова).

А тому, ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Івано-Франківського міського суду з позовом про стягнення вказаної суми заборгованості та заочним рішенням від 02.12.2014 року позовні вимоги було задоволено.

Однак, рішенням Апеляційного суду від 31.03.2015 року заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 02.12.2014 року скасовано та ухвалено нове рішення. В позові ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено (а.с.31-33).

Зокрема, вказаним рішенням встановлено, що термін дії кредитної картки становив два роки, а тому закінчився 29.09.2008 року, останній платіж на виконання умов договору ОСОБА_1 сплатив 19.08.2008 року, а з 29.08.2008 року ОСОБА_1 користування карткою не здійснював, нова кредитна карточка ОСОБА_1 не видавалася. На підставі вищенаведеного Апеляційним судом Івано-Франківської області встановлено, що звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості в жовтні 2013 року банк пропустив загальний строк позовної давності, що і стало підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

28.09.2015 року ОСОБА_1 було надіслано вимогу про виконання зобовязання по кредитному договору №б/н від 29.09.2006 року (а.с.47-49).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк.

Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка.

Оскільки, на вказану вимогу позивач не реагував, тому, банк звернувся про вчинення виконавчого напису до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадку і в порядку, встановлених законом.

Порядок та умови вчинення виконавчого напису нотаріусом передбачені ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року та Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою КМУ від 29.06.99 р. №1172.

Пунктом 3 глави 16 розділу ІІ вищевказаного Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріус вчиняє виконавчі написи за двох умов:

1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами, організаціями - не більше одного року.

Позивач вказує про наявність спору щодо заборгованості і посилається на порушення нотаріусом ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», а саме перед вчиненням виконавчого напису не перевірила факт наявності чи відсутності спору щодо безспірності заборгованості, посилаючись на одноособовий розрахунок банку, без заперечень з боку боржника.

Згідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис нотаріуса можливий за умови виникнення права вимоги та вчиняється на підставі документів, які підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Відповідно до п. 284 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України.

Вирішуючи питання про безспірність суми боргу ОСОБА_1 перед Банком на день вчинення виконавчого напису, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості можуть бути лише первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996- ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

При вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримувала від банку первинних документів щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед відповідачем є безспірним. Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 вчинено виконавчий напис на копії заяви ОСОБА_1 про одержання кредитної картки (а.с.71, 72).

Крім цього, відповідачем до заяви про вчинення виконавчого напису не було долучено документів, які б підтверджували безспірність правовідносин, а спір, який перебував на розгляді у Івано-Франківському міському суді та Апеляційному суді Івано-Франківської області свідчить про наявність спору між сторонами щодо заборгованості за кредитним договором №б/н від 29.09.2006 року.

Також, приватним нотаріусом було порушено вимоги ст. 88 ЗУ Про нотаріат, якою передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, оскільки, згідно виконавчого напису, строк, за який провадиться стягнення, - вісім років одинадцять місяців два дні, а саме з 29.09.2006 року по 31.08.2015 року (а.с. 76).

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31.03.2015 року було встановлено, що з дня виникнення в ПАТ КБ Приватбанк права вимоги до ОСОБА_1 Минуло більше трьох років, що і стало підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

А тому, суд вважає, що нотаріус не пересвідчилася у безспірності суми заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги стосовно відсутності безспірної заборгованості при вчинення виконавчого напису нотаріусом є обгрунтованими, тому є усі підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати.

На підставі вищенаведеного, відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою КМУ від 29.06.99р. №1172, п. 3, 4 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року, Закону України «Про нотаріат», ст. ст. 16, 18, 526, 527, 611, 612 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ЦПК України, керуючись ст. ст. 213-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк про визнання виконавчого напису від 30.09.2015 року вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрованого в реєстрі за номером 5255 таким, що не підлягає виконанню, стягнення судових витрат - задоволити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 5255 від 30.09.2015 року вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, місцезнаходження якого: 49094, м.Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, , МФО 305299 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2 551,20 грн. витрати по сплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Пастернак І.А.