Справа № 399/295/16-ц
Провадження 2/399/157/16
РІШЕННЯ
Іменем України
26 вересня 2016 року селище Онуфріївка
Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Лях М.М., за участі секретаря судового засідання Гриценко Т.М., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 та представника третьої особи ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в селищі Онуфріївка цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Верес», третя особа відділ Держгеокадастру у Онуфріївському районі Кіровоградської області, про визнання договору оренди землі недійсним,
За попередньою домовленістю договір укладався на пять років.
Отримавши примірник договору оренди ОСОБА_4 побачила, що відповідач самовільно змінив строк дії договору на десять років. Також договір укладено з порушеннями. Крім того, вказаний договір укладено із порушенням вимог ст. 15 Закону України «Про оренду землі» та вимог, які встановлені ЦПК України.
Звернувшись до відповідача з повідомленням про припинення договору оренди земельної ділянки, позивач отримала відмову від добровільного припинення договору оренди.
Крім того однією з підстав недійсності договору позивач вважає те, що після скасування судового рішення в іншій справі підлягає відновленню договір оренди з попереднім орендарем земельної ділянки, з підстав фальсифікації договору, а також те, що позивач, маючи намір на укладення договору оренди на п'ять років, підписала пустий бланк договору, а відповідач зазначив всупереч його волі строк договору десять років.
Враховуючи всі вище викладені обставини позивач змушена звернутися до суду.
Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволені позову та надав пояснення згідно поданного заперечення, крім того просив застосувати строк позовної давності.
Представник третьої особи ОСОБА_3 заявлений позов не підтримала та просила в його задоволенні відмовити.
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що в бланках було вказано лише прізвище, тобто договір був частково заповнений але термін дії договору вказано не було. Такі бланки були в населення всього селища на бланках не було ні печаток ні підписів. Домовлялися, що термін договору оренди землі на який його буде укладено становитиме пять років. Вони спочатку пропонували укласти договір на один рік, потім на два роки, але сказали, що це не вигідно і вирішили що термін договору оренди землі становитиме пять років. Коли отримували зерно попідписували бланки, а потім приходить договір де вказано строк його дії десять років. ОСОБА_6 роздавав бланки які люди підписували. Свідок також видавав зерно та видавав бланки договору, між свідком та ТОВ «Верес» договору укладено не було. Сам свідок за мешканців у договорах не підписувався лише надавав людям бланки для підпису.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що людям роздавили пусті бланки договору для підпису. Жодного разу свідок не бачив представника ТОВ «Верес». Коли були збори пайовиків то вони були з СГТ «Агро», а не з ТОВ «Верес». Свідок особисто був при підписанні договору але бланки були не заповнені.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що одного разу коли вона отримувала зерно зайшов ОСОБА_6 з чистими листами паперу и сказав щоб підписувалися на них, свідок взяла і розписалася на чистому бланку в якому не було нічого вказано, а виявилося пізніше що її два паї знаходиться у ТОВ «Верес». На зборах пайовиків які було проведено всі голосували щодо укладення договору оренди землі терміном на пять років.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що з ТОВ «Верес» договори не підписували, підписували договір з орендарем з м. Олександрії, були представники складали договір. А коли отримували зерно, то людям повідомили, що ОСОБА_9 відмовилася і дали чисті бланки на яких не було нічого вказано і ОСОБА_6 сказав щоб підписували їх.
Суд, заслухавши представників позивача та відповідача, представника третьої особи, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.
За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.
У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.
Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України).
Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Частиною першою ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що спірна земельна ділянка належить позивачеві на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 310218 /а.с. 12/.
Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2011 року в справі за позовом прокурора Онуфріївського району Кіровоградської області в інтересах ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та інших 145 власників земельних ділянок в т.ч. й ОСОБА_4 про про розірвання договорів оренди, договір оренди б/н укладений між ПП «СТД ОСОБА_5» та ОСОБА_4 розірвано /а.с. 37-38/.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2011 року рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2011 року залишено без змін /а.с. 39-41/.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2011 року рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2011 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2011 року скасовано та передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції /а.с. 42-44/.

5 грудня 2011 року прокуратурою Онуфріївського району Кіровоградської області по вказаній справі було подано заяву про залишення позову без розгляду /а.с. 45/.

Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 6 грудня 2011 року позовну заяву прокурора залишено без позгляду /а.с. 46/.

Згідно листа відділу Держгеокадастру в Онуфріївському районі від 5 вересня 2016 року на запит представника позивача відомості про скасування державної реєстрації договору оренди між позивачем та ПП «СТД АГРО» в відділі відсутні, оскільки відсутній запис щодо проведення державної реєстрації вищевказаного договору /а.с. 99/.

9 вересня 2011 року орендодавець ОСОБА_4 і орендар ТОВ «Верес» уклали договір оренди земельної ділянки № 287 площею 5,26 га, яка знаходиться на території Деріївської сільської ради Онуфріївського району, та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 10 років. Додатками до договору є державний акт на право приватної власності на землю з описом зовнішніх меж орендованої земельної ділянки із зазначенням її кадастрового номеру, підписаний сторонами 1 грудня 2011 року акт приймання - передачі земельної ділянки, уточнений розрахунок проіндексованої нормативної грошової оцінки. Договір оренди зареєстрований у встановленому законом порядку 1 грудня 2011 року /а.с.5-12/.

З матеріалів цивільної справи також вбачається, що позивач зверталася письмово до ТОВ «Верес» з проханням про припинення дії договору оренди.

Генеральним директором ТОВ «Верес» у задоволені заяви надісланої позивачем щодо припинення дії договору оренди було відмовлено та розяснено, що на даний час не вбачається підстав для припинення дії договору /а.с. 27/.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

В ст. 15 Закону України «Про оренду землі» визначені істотні умови договору оренди землі. Частиною другою зазначеної статті встановлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Орендна плата відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до частини першої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Як на підставу визнання недійсним договору оренди позивач посилалася на відсутність в ньому передбачених ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотних умов, а саме: не зазначено кадастровий номер земельної ділянки, умов індексації орендної плати, порядку її внесення і перегляду, умов передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Доводи позивача щодо не зазначення в договорі умов індексації орендної плати, порядку її внесення і перегляду спростовуються текстом договору оренди, зокрема, пунктами 2.3, 4.1, 4.2, 4.3, в яких зазначена проіндексована нормативна грошова оцінка земельної ділянки, визначено, що орендна плата вноситься орендарем щорічно у формі та розмірі грошової, натуральної та відробіткової за домовленістю сторін: у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки або натуроплати у строк до 31 грудня кожного року. Орендна плата не може бути меншою, ніж встановлено чинним законодавством України. Розмір орендної плати переглядається за згодою сторін у разі зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції, погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами та в інших випадках, передбачених законодавством. Податки з доходів фізичних осіб за орендовану земельну ділянку сплачуються орендарем із загальної суми орендної плати орендодавця. У разі невнесення орендної плати в строк, визначений договором, справляється пеня за кожний день прострочення /а.с.5/.

Невиконання умов договору щодо виплати орендної плати в розмірі, передбаченому договором, не є підставою для визнання його недійсним, та не свідчить про відсутність в договорі істотних умов щодо орендної плати.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, а тому суд повинен встановити, чи дійсно порушує право орендодавця відсутність у договорі оренди передбаченої частиною першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотної умови, визначити істотність цієї умови, а також з'ясувати, у чому саме полягає порушення законних прав орендодавця.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 10 вересня 2014 року у справі №6-110 цс 14 та справі №6-119 цс 14, від 21 січня 2015 року у справі № 6-215 цс 14, від 04 лютого 2015 року у справі № 6-233 цс 14.

Виходячи з положень ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

У постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-78цс13, вказано, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен установити, чи дійсно були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Суд вважає, що відсутність у договорі оренди передбачених частиною першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» таких істотних умов, як кадастровий номер земельної ділянки, а також передача у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, законні права орендодавця не порушують.

Між сторонами відсутній спір щодо ідентифікації земельної ділянки як об'єкту оренди під час виконання договору, а орендована земельна ділянка відповідачем не передавалася в заставу і не вносилася до статутного фонду.

Як вбачається з позовних вимог підставою недійсності договору оренди земельної ділянки, укладеного між позивачем та ТОВ «Верес», зареєстрованого у відділі Держкомзему у Онуфріївському районі 01.12.2011 року за № 00244, є проведення подвійної реєстрації речового права. Однак, на час укладання договору оденди позивачем з ТОВ «Верес» попередній договір оренди землі з ТОВ «СТД ОСОБА_5» був розірваний в судовому порядку. Факт укладення нового договору не заперечується позивачем.

Суд вважає, що заявлені позивачем підстави недійсності договору не відповідають загальним правилам визначеним ст. 215 ЦК України, відповідно до якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Проведення процедури реєстрації договору не впливає на дійсність укладеного правочину, оскільки, згідно правової позиції Верховного Суду України, своє волевиявлення на укладання договору учасник (сторона) правочину здійснює в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору.

За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог.

При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доводи позивача щодо недійсності договору оренди з тих підстав, що після скасування судового рішення в іншій справі підлягає відновленню договір оренди з попереднім орендарем земельної ділянки, з підстав фальсифікації договору та, що позивач, маючи намір на укладення договору оренди на п'ять років, підписав пустий бланк договору, а відповідач зазначив всупереч його волі строк договору десять років не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не доведені позивачем належними доказами.

Суд не приймає також до уваги протокол зборів № 1 пайщиків по Дереївській сільській раді від 18 жовтня 2012 року та протокол зборів № 3 пайщиків по Дереївській сільській раді від 26.12.2011 року /а.с. 93-95 /, оскільки дані документи є неналежним доказом недійсності правочину.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд дійшов висновку, що позивачем не надано переконливих і безспірних доказів того, що оспорюваний договір оденди землі укладено без додержання вимог ст. 203, ст. 215 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 80, 88, 208, 209, 213-215, 294, 296 ЦПК України, суд, -

вирішив :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Верес», третя особа відділ Держгеокадастру у Онуфріївському районі Кіровоградської області, про визнання договору оренди землі недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Онуфріївський районний суд Кіровоградської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 30 вересня 2016 року.

Суддя М.М. Лях