Справа №575/269/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Семенова О. С.
Номер провадження 22-ц/788/1989/16 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Семеній Л. І. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Калантаєнка Сергія Вікторовича

на рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 24 жовтня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 24 жовтня 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики у розмірі 200000 грн., індекс інфляції у розмірі 138400 грн., три відсотки річних від суми боргу у розмірі 15500 грн., всього 353900 грн. та компенсацію судового збору у розмірі 3539 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - адвокат Калантаєнко С.В., посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.

При цьому зазначає, що ОСОБА_3 не писав розписки з визначенням суми позики, строку і дати її повернення, особисто її не підписував. Вказує, що подана позивачем розписка складена не його рукою, має виправлення розміру суми позики і не є договором позики, як вважав суд першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Калантаєнка С.В., який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 15 квітня 2013 року сторони у простій письмовій формі уклали договір позики, за яким ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_5 у борг 200000 грн. строком до 01 серпня 2013 року (а.с. 7). Паспортні дані ОСОБА_3, які зазначені в розписці, співпадають з даними його паспорта (а.с. 41).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що взяті на себе зобов'язання за договором позики ОСОБА_3 не виконав і не повернув позивачеві позичені кошти, у зв'язку з чим зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Частиною 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною.

Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 1049 ЦК України).

Отже, договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом укладення договору та посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Судом правильно встановлено, що 15 квітня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено саме договір позики у простій письмовій формі, що підтверджується копією розписки позичальника, відповідно до якої ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_5 200000 гривень на строк до 01 серпня 2013 року. Позичальник засвідчив цю угоду своїм підписом (а.с. 7).

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновку суду щодо справжньої правової природи укладеного договору та про ненадання позивачем письмового договору позики, є безпідставними.

Оригінал вказаної розписки оглядався судом першої інстанції у судовому засіданні. Зі змісту розписки вбачається, що сума позики вказана цифрами 200 тисяч грн. та словами двісті тисяч грн. Доводи апеляційної скарги про виправлення у розписці суми позики, не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що не писав розписки, особисто її не підписував та не отримував від ОСОБА_5 у позику 200000 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду першої інстанції від 17 червня 2016 року за клопотанням відповідача ОСОБА_3 призначена судово-почеркознавча експертиза, яка не була проведена у зв'язку з несплатою ОСОБА_3 рахунку вартості робіт по її проведенню (а.с. 84, 93 130).

Тому суд, з урахуванням положень ч. 1 ст. 146 ЦПК України, визнав факт отримання відповідачем від позивача у позику грошей у сумі 200000 грн. на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

За таких обставин клопотання ОСОБА_3 про призначення почеркознавчої експертизи в суді апеляційної інстанції, є необгрунтованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ураховуючи те, що зобов'язання позичальником не виконане, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 200000 грн., індекс інфляції у розмірі 138400 грн., три відсотки річних від суми боргу у розмірі 15500 грн., навівши відповідний розрахунок, який відповідачем не оспорений та не спростований.

Таким чином, оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Калантаєнка Сергія Вікторовича відхилити, а рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 24 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і з цього дня на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді -