У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Гвоздика П.О., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 04 березня 2015 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та кредит») укладений договір банківського рахунку, згідно з яким на рахунок банку позивач перерахував грошові кошти у розмірі 16 962 доларів США, які 05 березня 2015 року ОСОБА_4 просив перерахувати на рахунок в іншому банку. Проте вказані кошти відповідачем перераховані не були, чим порушені вимоги ст. 1066 ЦК України та ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», а тому вважав, що згідно з вимогами ст. 32 вказаного Закону банк зобов'язаний сплатити позивачу пеню у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за 166 днів прострочки та відшкодувати завдані збитки у вигляді упущеної вигоди, оскільки у разі відкриття ним рахунку у Промінвестбанку під 10,1 % річних, він би отримав за цей період дохід.

Просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 1 696,20 доларів США та збитки у розмірі 779,13 доларів США.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено і матеріалами справи підтверджено, що на підставі договору-заяви № 300937/46647/7-14 про банківський строковий вклад від 04 серпня 2014 року ОСОБА_4 вніс на рахунок ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» грошові кошти у розмірі 16 962 доларів США строком до 04 березня 2015 року у порядку та на умовах, визначених у цьому договорі-заяві та в основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» (далі - Основні умови), що затверджені згідно з внутрішніми процедурами банку та розміщені для ознайомлення на інформаційних стендах у приміщеннях установ банку та оприлюднені на офіційному сайті банку. Згідно з п. 2 договору-заяви за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного п. 1 банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 12,5 % річних.

Відповідно до п. 6 договору-заяви після закінчення строку, визначеного п. 1 цього договору-заяви, вклад повертається вкладникові у порядку, строки та на умовах, передбачених п. 5.1 Основних умов, які згідно з п. 9 договору-заяви складають договір банківського вкладу та є його невід'ємними частинами (а. с. 29).

Відповідно до п. 5.1 Основних умов у випадку закінчення строку розміщення строкового вкладу, умовами якого не передбачено можливості продовження строку розміщення вкладу кошти з строкового вкладного рахунку повертаються вкладникові шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий рахунок або інший вкладний рахунок, а дія договору припиняється (а. с. 6).

Із виписки по особовому рахунку позивача від 05 березня 2015 року грошові кошти у розмірі 16 962 доларів США обліковуються за призначенням як перерахування суми вкладу на рахунок на вимогу ОСОБА_4 згідно з депозитною угодою від 04 серпня 2014 року № 300937/46647/7-14 у зв'язку з закінченням строку дії депозиту (а. с. 8).

06 березня 2015 року позивач звернувся до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» з заявою про перерахування грошових коштів у розмірі 16 962 доларів США на поточний рахунок в Промінвестбанку за вказаними ним реквізитами (а. с. 9−12). Кошти перераховані не були.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 вересня 2015 року № 171 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації, а відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612 вказаний банк віднесено до категорії неплатоспроможних.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

На момент ухвалення рішення судом першої інстанції (01 жовтня 2015 року) у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, під час дії якої вимоги вкладників та інших кредиторів банку не задовольняються, і стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» неможливо, тому суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, обґрунтовано відмовили у позові.

Такий висновок підтверджений у правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Гвоздик П.О., ІваненкоЮ.Г.