Справа № 464/2450/16-ц
пр.№ 2/464/960/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.05.2016 року м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Борейка С.В.,

за участю: секретаря судового засідання Гевко О.-В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН», КептєСергія Володимировича про стягнення інфляційних витрат, інших витрат та завданої моральної шкоди,-

встановив:

У березні 2016 року до Сихівського районного суду м.Львова звернувся ОСОБА_1 з позовом до відповідачів ОСОБА_2 «Лізингова компанія «Еталон», ОСОБА_3 про стягнення грошової суми коштів у розмірі 69 332,85 грн., в тому числі: 62 640,06 грн. інфляційних втрат, 4 122,33 грн. 3% річних, 1 242,00 грн. недоплаченої суми від 125000 грн., 387,50 грн. суми комісії, 615,00 грн. за проведення експертизи, 325,96 грн. за поїздку зі Львова до м.Одеса, а також суми коштів у розмірі 50 000,00 грн., як компенсацію за заподіяну моральну шкоду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, в обгрунтування яких зазначили наступне. Позивач уклав 25 вересня 2014 року з ОСОБА_2 «Лізингова компанія «Еталон» договір фінансового лізингу №001050, відповідно до умов якого останній зобов'язався придбати для позивача автомобіль „Сhеrгу Tiggo вартістю 125000 грн. та передати такий у його користування. На виконання п. 8.2.1 вказаного договору, в цей же день ним внесено на рахунок відповідача 12500 грн. комісійної плати за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням договору фінансового лізингу. 29 вересня 2014 року ним перераховано на рахунок відповідача кошти в розмірі 112500 грн., що склало повну вартість автомобіля. Рішенням Сихівського районного суду м.Львів від 17 липня 2015 року, що вступило в законну силу, на підставі ст.230 ЦК України договір фінансового лізингу №001050, укладений 25 вересня 2014 року між ОСОБА_2 «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_1 визнано недійсним, стягнуто з ОСОБА_2 «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 125000 гривень, сплачених на виконання недійсного договору. Позивач зазначив, що протягом судового розгляду справи та після вступу рішення суду в законну силу Відповідачі в добровільному порядку відмовлялися повернути йому кошти. В подальшому в примусовому порядку виконавчою службою було стягнуто 125 000 грн., з яких він отримав 123 758,00 грн. Вважає що відповідачами має бути виплачена сума грошових коштів з урахуванням індексу інфляції з моменту сплати ним коштів через втрату купівельної спроможності української гривні внаслідок інфляційних процесів за період з 29.09.2014 року по 02.11.2015 року і кошти в розмірі 3% річних від отриманої від нього суми. Також позивач вбачає, що відповідачі своїми діями завдали йому моральні страждання, так як у нього погіршився зір, розвинулася сечокамяна хвороба, на тривалий час після обману Відповідачами йому та його близьким довелося пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні у звичному для них режимі.

У судовому засідання позивач та представник позивача підтримали позов.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час, дату та місце судового засідання були повідомлені належним чином, надіслали до суду заперечення, в яких просили слухати справу за їх відсутності.

В надісланих запереченнях позовні вимоги не визнають, посилаючись на наступне.

ОСОБА_2 «Лізингова компанія «Еталон», ОСОБА_3 вважають, що у взаємовідносинах за договором фінансового лізингу грошове зобовязання (обовязок сплатити гроші) настає тільки у Позивача, а тому до них не підлягає до застосування положення ч.2 ст.625 ЦК України щодо стягнення індексу інфляції та 3% річних. Вважають, що вони виконали вимоги виконавчого листа та сплатили суму боргу в розмірі 125 000 грн. а тому недоотримана ним сума підлягає стягненню з ПАТ Ощадбанк, на рахунок яких була переведена вказана сума. До стягнення банківської комісії в розмірі 387,50 грн. вони не мають жодного відношення, так як ці правовідносини виникли між позивачем та банком, а також не мають жодного відношення до суми в розмірі 615,00 грн., сплаченої за проведення експертизи, так як ці правовідносини стосуються позивача та Львівського науково-дослідного інституту. Витрати позивача у звязку з оформленням договору та поїздкою зі Львова до м.Одеса не стосуються розгляду цивільної справи, а тому також є безпідставними. Відповідачі вважають, що вони не вчиняли дій і в них відсутній будь-який умисел на завдання моральної шкоди позивачу, а ОСОБА_3 не може нести солідарну відповідальність. Звільнення від сплати судового збору позивача, як споживача у правовідносинах не передбачається ЗУ Про судовий збір та перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши матеріали справи, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, заперечення відповідача вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що Позивач уклав 25 вересня 2014 року з ОСОБА_2 «Лізингова компанія «Еталон» договір фінансового лізингу №001050, відповідно до умов якого останній зобов'язався придбати для позивача автомобіль „Сhеrгу Tiggo вартістю 125000 грн. та передати такий у його користування.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львів від 17 липня 2015 року, що вступило в законну силу, на підставі ст.230 ЦК України договір фінансового лізингу №001050, укладений 25 вересня 2014 року між ОСОБА_2 «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_1 визнано недійсним, стягнуто з ОСОБА_2 «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 125000 гривень, сплачених на виконання недійсного договору.

Стягненні судом кошти не включали стягнення інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми, інших витрат, повязаних з оформленням недійсного договору, стягнення моральної шкоди.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обовязок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Згідно ст. 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

ТОВ Лізингова компанія ЕТАЛОН здійснює свою діяльність у відповідності до ст. 806 ЦК України на умовах непрямого лізингу, тобто купує та передає Предмет Лізингу згідно вимог та в інтересах Лізингоодержувача, які закріплені в Специфікації, про що Відповідачі самі зазначають.

Отже, договір про надання послуг (зокрема, фінансового лізингу) є складним зобовязанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобовязань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обовязку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Проаналізувавши норми ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобовязання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобовязання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобовязанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобовязання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обовязок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобовязанням.

До такого виду грошових зобовязань належить укладений сторонами Договір фінансового лізингу №001050, оскільки ним установлена ціна договору 125 000 грн.

Крім того, слід зазначити, що ст.625 ЦК України розміщена в розд. І Загальні положення про зобовязання книги 5 ЦК України, а тому поширює свою дію на всі зобовязання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань.

З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору фінансового лізингу, є грошовим зобовязанням.

Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошове зобовязання, суд приходить до висновку, що на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за не виконання зобовязання.

Згідно з висновком №4712 експерта від 14 січня 2016 року розрахунок суми заборгованості в сумі 192 149, 89 грн. з врахуванням індексу інфляції та 3% річних за період з 29.04.2014 р. по 02.11.2015 р. загальна сума заборгованості з врахуванням 3% річних та індексу інфляції становить 192 149.89 грн. На основну суму заборгованості, що становить 125 387,50 грн. сума 3% річних нарахована на основну суму заборгованості становить 4 122.33 грн., а сума інфляційних втрат - 62 640.06 грн. За проведення експертизи від 14 січня 2016 року позивачем було заплачено 615,00 грн.

Стосовно стягнення недоотриманої позивачем суми боргу в розмірі 1242,00 грн. суд зазначає наступне.

Згідно з Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №49406140 Печерським ВДВС у м.Київ 24.11.2015 року було відкрито виконавче провадження та в подальшому в примусовому порядку виконавчою службою було стягнуто 125 000 грн.

Відповідно до квитанції з ПАТ "Ощадбанк" про видачу готівки від 09.12.2015 року позивачем отримано тільки 123 758,00 грн. Таким чином позивач недоотримав 1242,00 грн. і ці кошти підлягають стягненню з Відповідачів.

Також з Відповідачів підлягають стягненню і інші витрати, повязані з оформленням недійсного Договору фінансового лізингу №001050:

Витрати повязані з поїздкою зі Львова до м.Одеса Львів-Одеса відповідно до квитків, всього 325,96 коп., сума комісії в розмірі 387,50 грн.

Стосовно стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Ч.2 ст.227 ЦК передбачено, що якщо юридична особа ввела другу сторону в оману щодо свого права на вчинення такого правочину, вона зобовязана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану таким правочином.

Як передбачено ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Уклавши 25 вересня 2015 р. Договір фінансового лізингу № 001050 позивач розраховував на новий якісний автомобіль, що був зазначений в Договорі.

26 вересня 2014 року відповідно до довідки-рахунку №695197 та технічному паспорту САЕ 896180 він продав свій автомобіль марки ВАЗ 111730-140-31 для того, щоб достроково оплатити повну вартість предмета лізингу.

29 вересня 2014 року ним перераховано на рахунок відповідача кошти в розмірі 112500 грн.

Протягом судового розгляду справи та після вступу рішення Сихівського районного суду м.Львів від 17 липня 2015 року в законну силу Відповідачі в добровільному порядку відмовлялися повернути йому кошти.

Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №49406140 від 24.11.2015 року виконавчою службою в примусовому порядку з відповідачів було стягнуто 125 000 грн.

Протягом 1,5 року з вини відповідачів він був позбавлений можливості реалізації свого права пересування на автомобілі, не міг користуватися своїми коштами.

За таких обставин позивач знаходився у стані постійних моральних страждань, переживань, депресії, так як він і його сімя заробляли ці кошти не один рік.

В результаті постійної нервової та психологічної напруги він неодноразово потрапляв в лікарню, хоча до цього часу був здоровою людиною.

Так, відповідно до довідки по місцю мого проживання з міської клінічної лікарні м.Львів від 29.01.2916 року з 14 грудня 1998 року по даний час ОСОБА_1 з скаргами на сечокамяну хворобу та погіршення зору у лікувальний заклад до першої половини 2015 року не звертався.

Відповідно до довідки з міської клінічної лікарні №5 з історії хвороби №8692 м.Львів ОСОБА_1 поступив з ургентним приступом лівобічної ниркової коліки та знаходився на лікуванні в урологічному відділенні з 09.07.2015 року по 09.07.2015 року (перебував 10 годин).

Відповідно до заключення, з застосуванням сучасних компютерних технологій (копія заключення від 28 січня 2015 року додається), в нього суттєво погіршився зір, відповідно до чого йому було призначено лікування.

Таким чином суд приходить до висновку, що саме з вини відповідачів ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія ЕТАЛОН позивач зазнав моральних та фізичних страждань, а тому останні зобовязані відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Що стосується оплати судового збору суд зазначає наступне.

Згідно п.22) ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Відповідно до Договору фінансового лізингу № 001050 ОСОБА_1, як споживач, намагався придбати та замовив для особистих потреб автомобіль «CHERI TIGGO» у ОСОБА_2 Лізингова компанія ЕТАЛОН

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» Споживачі звільняються від сплати державного мита за позовами, що повязані з порушенням їх прав.

Таким чином з відповідачів на користь держави необхідно стягнути судовий збір по 551,20 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст.23, 230, 227, 509, 510, 524, 533-535, 536, ч.2 625, 806, 807, 901, 1167 Цивільного кодексу України, п.22) ст.1, ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд

вирішив :

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 «Лізингова компанія «Еталон», ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову суму коштів у розмірі:

суму інфляційних втрат - 62 640,06 грн.

3% річних нарахована на основну суму заборгованості становить - 4 122,33 грн.

недоплачена сума від 125000 грн. - 1 242,00 грн.

сума комісії в розмірі - 387,50 грн.

сплачена сума за проведення експертизи - 615,00 грн.

сума коштів за поїздку зі Львова до м.Одеса - 325,96 грн.,

а всього 69 332,85 грн. (шістьдесять девять тисяч триста тридцять дві гривні 85 коп.).

Стягнути із солідарно з ОСОБА_2 «Лізингова компанія «Еталон», ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову суму коштів у розмірі 20 000 грн. 00 коп. (пятдесять тисяч гривень), як компенсацію за заподіяну моральну шкоду та шкоду його здоровю внаслідок навмисного введення в оману та незаконного заволодіння коштами в розмірі 125 000 (сто двадцять пять тисяч) грн.

Стягнути з відповідачів на користь по 551,20 грн. судового збору з кожного.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення.

Головуючий С.В.Борейко