У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Гвоздика П.О., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» в особі філії Львівського регіонального управління, Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», про розподіл кредитних зобов'язань та стягнення коштів, за касаційними скаргами ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Львівської області від 12 січня 2016 року та ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 12 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, під час перебування в якому зі згоди останньої ним було отримано кредити за кредитними договорами, укладеними:

- 08 грудня 2006 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра»), за яким він отримав кредит у розмірі 69 100 доларів США для придбання автомобіля марки «AUDI А6», державний номерний знак НОМЕР_1, право власності на Ѕ ідеальну частину якого визнано за відповідачем на підставі рішення апеляційного суду Львівської області від 27 вересня 2012 року;

- 29 лютого 2008 року між ним та Публічноим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), кошти за яким отримав на споживчі цілі у розмірі 110 000 доларів США та 29 липня 2008 року у розмірі 154 540 доларів США.

На рефінансування заборгованості за кредитним договором від 29 липня

2008 року № 014/08-3/3819/МК, укладеним з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в рамках Генеральної кредитної угоди від 29 липня 2008 року № 142/МК, йому було надано кредит у розмірі 230 202 гривні на підставі кредитного договору від 12 березня 2010 року № 014/08-4/0024 та у розмірі 710 514 гривень на підставі кредитного договору від 31 серпня 2011 року № 014/42-0-1/106.

Посилаючись на те, що кошти за кредитними договорами отримані на споживчі цілі і використані в інтересах сім'ї, позивач просив суд розподілити між ним та відповідачкою зобов'язання за кредитними договорами в рівних частинах, шляхом стягнення з останньої на його користь Ѕ частини грошових коштів, сплачених ним за вказаними кредитними договорами у період після розірвання між ними шлюбу, а саме:

- за кредитним договором від 29 липня 2008 року № 014/08-3/3819/МК -

Ѕ від 157 060,06 доларів США, сплачених у період з 01 березня 2010 року

по 28 лютого 2014 року;

- за кредитним договором від 29 лютого 2008 року № 010/08-3/3563/МК -

Ѕ від 73 520,89 доларів США, сплачених у період з 01 березня 2010 року

по 28 лютого 2014 року;

- за кредитним договором від 31 серпня 2011 року № 014/42-0-1/106 -

Ѕ від 669 635 гривень 82 копійок, сплачених у період з 01 березня 2010 року

по 28 лютого 2014 року;

- за кредитним договором від 12 березня 2010 року № 014/08-4/0024 -

Ѕ від 317 643 гривень 05 копійок, сплачених у період з 01 березня 2010 року

по 28 лютого 2014 року;

- за кредитним договором від 08 грудня 2006 року № 004/27/06-Ф -

Ѕ від 54 400,93 доларів США, сплачених у період з 11 березня 2010 року

по 07 січня 2014 року.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12 січня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розподіл кредитних зобов'язань за кредитними договорами від 31 серпня 2011 року № 014/42-0-1/106, від 12 березня 2010 року № 014/08-4/0024 та стягнення Ѕ частини сплачених коштів за цими кредитами скасовано і в цій частині закрито провадження у справі у зв'язку з відмовою ОСОБА_4 від позовних вимог.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 12 січня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про розподіл кредитних зобов'язань за кредитним договором від 08 грудня 2006 року № 004/27/06-Ф та стягнення

Ѕ частини сплачених за вказаним кредитом грошових коштів скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким ці позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Розподілено між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 кредитні зобов'язання за кредитним договором від 08 грудня 2006 року № 004/27/06-Ф, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 27 195 доларів США та 47 центів, що становить Ѕ частину від сплачених ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» на виконання кредитних зобов'язань за кредитним договором від 08 грудня

2006 року № 004/27/06-Ф в період з 23 квітня 2010 року по 03 січня 2014 року включно коштів в сумі 54 390 доларів США 93 центів.

У решті рішення суду залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1 000 гривень 92 копійок.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позову у повному обсязі, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про розподіл кредитних зобов'язань за кредитним договором від 08 грудня 2006 року № 004/27/06-Ф та стягнення Ѕ частини сплачених грошових коштів, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вказаний договір укладений під час шлюбу, в інтересах сім'ї для придбання спірного автомобіля, право власності на Ѕ ідеальну частину якого визнано за відповідачем на підставі рішення апеляційного суду Львівської області від 27 вересня 2012 року, а тому з урахуванням вимог ч. 4 ст. 65, ч. 2 ст. 73 СК України дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача Ѕ частини від сплачених на користь банку коштів на виконання кредитних зобов'язань за кредитним договором від 08 грудня 2006 року № 004/27/06-Ф в період з 23 квітня 2010 року по 03 січня 2014 року.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині вимог про поділ кредитних зобов'язань за кредитними договорами від 29 лютого 2008 року № 010/08-3/3563МК та від 29 липня 2008 року № 014/08-3/3819/МК, апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновком про доведеність належними та допустимими доказами використання отриманих кредитних коштів в інтересах сім'ї.

Оскільки доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційні скарги.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 травня 2015 року в частині, залишеній без змін рішенням апеляційного суду Львівської області від 12 січня 2016 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 12 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня П.О. Гвоздик Ю.Г. Іваненко