Справа № 308/9962/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 та його представника адвоката ОСОБА_2 до Держави, в особі прокуратури Закарпатської області, в особі Ужгородської місцевої прокуратури, та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 звернулись до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до Держави, в особі відповідачів - прокуратури Закарпатської області, в особі Ужгородської місцевої прокуратури, та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.01.2006 року начальником слідчого відділу прокуратури міста Ужгород було порушено кримінальну справу №6100506 відносно ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.368 КК України. 21.04.2006 року слідчим прокуратури винесено постанову про притягнення ОСОБА_3, як обвинуваченого. 10.05.2006 року було затверджено обвинувальний висновок про обвинуваченню ОСОБА_3 за ч.2 ст.368 КК України, а саме по факту вимагання та отримання хабара від гр. ОСОБА_4 та ряду інших осіб, які здійснювали перевезення пасажирів по Закарпатській області. 19.10.2007 року постановою Ужгородського міськрайонного суду кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_1 повернуто прокурору м.Ужгород для організації додаткового розслідування. Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 21.05.2008 року постанову суду першої інстанції було скасовано та направлено кримінальну справу на новий судовий розгляд. В процесі розгляду справи, 08.12.2008 року постановою Ужгородського міськрайонного суду кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч.2 ст.368 КК України повернуто прокурору м.Ужгород для проведення додаткового розслідування. 14.12.2009 року прокурором повторно було затверджено обвинувальний висновок та направлено кримінальну справу до суд для розгляду по суті. 20.04.2010 року державний обвинувач, підтримуючи державне обвинувачення в суді по кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч.2 ст.368 КК України, було винесено постанову про зміну обвинувачення, якою дії обвинуваченого перекваліфіковано з ч.2 на ч.1 ст.368 КК України. Вироком Ужгородського міськрайонного суду від 29.09.2010 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.368 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки з позбавленням права обіймати посади повязані з організаційно-розпорядчими функціями строком на два роки, в порядку ст.74 КК України звільнено від призначеного покарання. Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 03.07.2012 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 від 29.09.2010 року скасовано, а кримінальну справу направлено прокурору м.Ужгород для додаткового розслідування. 02.11.2012 року прокурором повторно затверджено обвинувальний висновок по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч.1 ст.368 КК України, а саме по факту вимагання та отримання хабара від ОСОБА_4 Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 30.12.2013 року кримінальну справу щодо ОСОБА_1 повернуто прокурору для організації додаткового розслідування. Протягом всього часу відносно ОСОБА_1 був застосований запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, який судовими рішеннями не скасовувався.

У звязку із змінами чинного законодавства та на виконання постанови Ужгородського міськрайонного суду від 30.12.2013 року, було внесено відомості до ЄРДР за №0001147 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України.

31.12.2015 року прокурор Ужгородської місцевої прокуратури (прокуратура м.Ужгорода реорганізована в Ужгородську місцеву прокуратуру), розглянувши матеріали досудового розслідування, виніс постанову про закриття кримінального провадження у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України.

Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що починаючи з січня 2006 року по кінець грудня 2015 року він незаконно перебував під слідством, до нього неправомірно було застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, йому була завдана моральна шкода яку оцінює в розмірі 172550,00 грн.

Враховуючи вищенаведене, позивач просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 172550,00 гривень

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування шкоди (у тому числі моральної) здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

За висновками Конституційного Суду України, викладеними у рішенні від 03 жовтня 2001 року № 12-рп/2001 (справа про відшкодування шкоди державою), структура бюджетної класифікації України у функціональній структурі видатків України не передбачає видатків (коштів) на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю судів та правоохоронних органів, за рахунок видатків на їх утримання. Конституція України гарантує громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання цих органів.

Разом з тим, у порушення наведених норм позивач просить стягнути з Державної казначейської служби України, тобто просить стягнути кошти з юридичної особи публічного права, а не за рахунок держави. Тому уточненню підлягає виклад безпосередньо вимог заявника.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди» розмір моральної ( немайнової) шкоди суд визначає в залежності від характеру та обсягу страждань ( фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоровя, потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування немайнової (моральної) шкоди» слід зазначити, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, в чому полягає така шкода, якими доказами підтверджується її наявність.

Разом з тим, у позовній заяві посилається на обставини наявності та обґрунтування розміру моральної шкоди, разом з тим жодного доказу не долучає до матеріалів позову, вказуючи про такі в позовній заяві.

Крім того, у відповідність до ст.13 «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Частина ж 1 ст.12 цього закону України визначає, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1,3,4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). А частиною 2 ст.12 цього закону України, передбачено, що у разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

В даному ж випадку позовна заява не містить посилань на додержання позивачем зазначених вимог Закону.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, а за вказаних обставин для судового розгляду позивачем не визначено ні суть позовних вимог, ні їх правові підстави, що позбавляє можливості зясувати предмет спору та межі доказування.

Дослідивши матеріали справи приходжу до переконання, що без зазначення наведених вище обставин, вирішити питання про відкриття провадження у справі неможливо, вважаю за необхідне позовну заяву залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви з подачею її до суду з врахуванням вимог ст. 119 ЦПК України в новій редакції.

Згідно ст. 121 ЦПК України, суддя встановивши, що позовну заяву (заяву, скаргу) подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача (заявника, скаржника) і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Якщо позивач (заявник, скаржник) відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 ЦПК України, позовна заява (заява, скарга) вважається поданою в день її первісного подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи наведене вважаю, що провадження у справі неможливо відкрити до усунення вказаних недоліків, а тому позовну заяву слід залишити без руху, а позивачу надати строк для їх усунення.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 та його представника адвоката ОСОБА_2 до Держави, в особі прокуратури Закарпатської області, в особі Ужгородської місцевої прокуратури, та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду - залишити без руху.

Повідомити заявника про необхідність виправити зазначені недоліки позовної заяви до 24 жовтня 2016 року, але не більше трьох днів з дня отримання копії ухвали. Розяснити, що інакше заява буде вважатися неподаною та повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_5