УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Карпенко С.О.Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду Одеської області від 25 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що подружжям під час шлюбу було придбано автомобіль марки «КІА», д.н.з. НОМЕР_2, 2007 року випуску, який було зареєстровано на ім'я ОСОБА_7

У зв'язку з тим, що вказане майно є спільним майном подружжя а шлюб між сторонами розірвано, позивач просив виділити йому 1/2 частину легкового автомобіля марки «КІА», д.н.з. НОМЕР_2, 2007 року випуску, а також виділити відповідачу іншу 1/2 частину вказаного автомобіля.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 01 квітня 2015 року у вигляді накладення арешту на автомобіль марки «КІА», д.н.з.НОМЕР_2, 2007 року випуску, який належить на праві власності ОСОБА_7 - скасовано.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 25 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 ідеальну долю автомашини «КІА» д.н.з. НОМЕР_2, 2007 року випуску, зареєстровану на ім'я ОСОБА_7

Решту - 1/2 ідеальну долю зазначеного автомобіля залишено у власності ОСОБА_7

Спірний автомобіль залишено у спільній частковій власності ОСОБА_6 і ОСОБА_7

У касаційній скарзі ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_7, просить скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 25 серпня 2015 року та залишити в силі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 липня 2015 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не пояснила, які саме вимоги заявляє до відповідача, формулюючи їх як виділ 1/2 частини транспортного засобу - шляхом фізичного поділу (виділу в натурі у випадку наявності такої можливості), виплати частини його вартості, визнання права власності на його ідеальну частину, визначення порядку користування або інше. Правом щодо уточнення заявлених позовних вимог не скористалась, пояснити, як буде виконуватися можливе майбутнє рішення за такими позовними вимогами не змогла.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що предмет спору є неподільне майно - автомашина і сторони не досягли згоди щодо порядку поділу та користування нею, а тому суд дійшов висновку, щодо необхідності визнати за кожним з подружжя право власності на 1/2 ідеальну долю спірної автомашини без її реального поділу і залишити майно у спільній частковій власності.

Судами встановлено, що сторони по справі 06 листопада 2004 року зареєстрували шлюб.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2013 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розірвано.

13 листопада 2007 року сторонами було придбано автомобіль «КІА» д.н.з. НОМЕР_2, який був зареєстрований на відповідача та знаходиться у її користуванні.

Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України).

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України).

Крім того, у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Апеляційний суд, вирішуючи спір виходив з того, що оскільки спільне майно подружжя, яке підлягає поділу, виключає можливість його реального поділу між сторонами відповідно до їх часток, а грошова компенсація вартості вказаного автомобіля ніким із сторін на депозитний рахунок суду не вносилася, дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначене майно підлягає залишенню у спільній частковій власності сторін з визнанням за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 права на 1/2 частки зазначеного майна, без реального поділу.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_7, відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 25 серпня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко Г.І. Мостова