АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 4-с/216/15/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/997/К/16 суддя Биканов І.Р.
Категорія № 81 (2) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМНЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.,

суддів: Грищенко Н.М., Митрофанової Л.В.,

секретар: Чубіна А.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 17 березня 2016 року про залишення без розгляду скарги ОСОБА_2 до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про скасування постанови державного виконавця,-

ВСТАНОВИЛА:

14 березня 2016 року ОСОБА_2 надіслав до суду скаргу, в якій просив скасувати постанову державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 24 вересня 2015 року про відкриття виконавчого провадження № 48804989.

Ухвалою судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 17 березня 2016 року скарга ОСОБА_2 до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про скасування постанови державного виконавця була залишена без розгляду та повернута заявнику.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На його думку, суд помилково зазначив в ухвалі, що скаргу він подав до суду 16.03.2016 року, оскільки зазначену скаргу він надіслав поштою 14.03.2016 року, а тому вважає, що не пропустив 10-денний термін для звернення до суду, оскільки постанову про відкриття виконавчого провадження отримав поштою тільки 04.03.2016 року.

Крім того зазначає, що в мотивувальній частині рішення суд ще до розгляду справи по суті, дав оцінку наданим ним доказам та зробив припущення, що він міг отримувати інші постанови у виконавчому провадженні, що суперечить Постанові Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи без розгляду та повертаючи скаргу ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк для оскарження дій державного виконавця та відсутні докази, які підтверджують отримання ним 04.03.2016 року в наданому суду конверті саме спірної постанови, а також з дня винесення даної постанови 24.09.2015 року і до 04.03.2016 року позивачу могли направляти й інші постанови, винесені в порядку виконання виконавчого провадження № 48804989.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 385 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», відповідно до статті 385 ЦПК скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Також суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз'яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Як вбачається з матеріалів справи, дійсно 14 березня 2016 року, відповідно до поштового конверту (а.с. 2), до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу надійшла скарга ОСОБА_2 до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, в якій він просив скасувати постанову державного виконавця від 24 вересня 2015 року про відкриття виконавчого провадження № 48804989 (а.с. 1).

Ухвалою судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 17 березня 2016 року скарга ОСОБА_2 до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про скасування постанови державного виконавця була залишена без розгляду та повернута заявнику (а.с. 4).

Відповідно до ухвали судді від 17 березня 2016 року, підставою для залишення заяви, поданої ОСОБА_2, без розгляду та повернення її заявнику, став пропуск останнім строку для оскарження дій державного виконавця та відсутність клопотання про його поновлення.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що суддя вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з підстав, передбачених законом. Не допускається відмова у відкритті провадження у справі з мотивів недоведеності заявленої вимоги, відсутності доказів, пропуску позовної давності та інших не передбачених законом підстав.

В скарзі ОСОБА_2 зазначає, що копію ухвали про відкриття виконавчого провадження від 24.09.2015 року він отримав поштою 04.03.2016 року, а тому, надіславши до суду 14.03.2016 року (а.с. 2) скаргу до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції вважав, що не порушив передбачений ст. 385 ЦПК України строк для оскарження дій державного виконавця.

Таким чином, суд першої інстанції не надав належної оцінки скарзі ОСОБА_2, наданим ним документам та дійшов помилкового висновку про залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Крім того, постановляючи ухвалу від 17.03.2016 року, суд першої інстанції вдався до оцінки наданих заявником доказів та припущень, що не підлягає вирішенню на стадії прийняття до розгляду скарги, а має бути вирішено під час розгляду такої скарги по суті.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції порушено процесуальний порядок вирішення питання про залишення без розгляду скарги та її повернення заявникові, у звязку з чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду має бути скасована з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 303, 307, п. 3 ч. 1 ст. 312, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 17 березня 2016 року скасувати, матеріали направити в той же суд для вирішення питання про прийняття скарги ОСОБА_2 до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про скасування постанови державного виконавця.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий: Л.А. Братіщева

Судді: Н.М. Грищенко

ОСОБА_3