Справа № 761/372/14-ц
Провадження № 8/761/11/2016
У Х В А Л А

Іменем України

04 березня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Куделі А.П.

за участю представника ОСОБА_7.: ОСОБА_2

представника ОСОБА_3: ОСОБА_4,

представника ШРДА: Скопич Д.І.,

представника прокуратури: Лимонченко М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві заяву ОСОБА_7 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04.03.2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_7, треті особи - прокурор Шевченківського району м. Києва, служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про вселення та усунення перешкоди у користуванні квартирою, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла вказана заява.

В заяві заявник просить: за результатами розгляду заяви скасувати судове рішення від 04.03.2015 року по справі №761/372/14-ц і прийняти рішення.

Свою заяву заявник обгрунтовує тим, що Шевченківським районним судом м.Києва розглядалась справа за позовом ОСОБА_5 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_7, треті особи - прокурор Шевченківського району м. Києва, служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою, рішенням суду від 04.03.2015 року задоволено позовні вимоги. Рішення суду набрало законної сили.

Як зазначає заявник, після постановлення рішення судом йому стало відомі обставини які є істотними для справи і не були відомі йому під час розгляду справи, а саме: 06.04.2015 року ОСОБА_7 звернувся із позовом про позбавлення права користування жилим приміщенням до ОСОБА_5 в інтересах малолітнього ОСОБА_3. В межах вказаної справи було задоволено клопотання про витребування доказів та 16.09.2015 року представнику заявника стало відомо, що громадянин ФР Нігерії ОСОБА_5, батько малолітнього ОСОБА_3 станом на день виїзду малолітнього сина до ФР Нігерія взагалі не перебував на території України, а вперше за 2012 рік здійснив в'їзд на територію України тільки 23.10.2012 року. Сам малолітній ОСОБА_3 виїхав з території України разом із матір'ю ОСОБА_8 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в ФР Нігерія) 09.02.2012 року і перша можлива дата його в'їзду до України тільки 23.10.2012 року (разом із батьком).

Як зазначає представник заявника, відповідно до пунктів 9, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» враховуючи, що мати та дитина виїжджали на постійне місце проживання, вони втратили право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це.

З листа Державної прикордонної служби вбачається, що малолітній ОСОБА_3 не проживав у квартирі АДРЕСА_1 і в Україні взагалі як мінімум з 09.02.2012 року по 23.10.2012 року, тобто 8 місяців і 14 днів.

Також представник зазначає, що оскільки ОСОБА_8 одружилася із громадянином ФР Нігерія ОСОБА_5 16.09.2010 року у ФР Нігерія, ІНФОРМАЦІЯ_2 народила дитину- ОСОБА_3 та 09.02.2012 року разом з нею виїхала на постійне місце проживання до чоловіка ОСОБА_5 до ФР Нігерія, то це у сукупності із отриманим доказом відсутності чоловіка та дитина в Україні може бути доказом утворення сім'ї в іншому місці.

В судовому засіданні представник заявника заяву підтримав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви, оскільки ОСОБА_8 не мала наміру виїжджати на постійне місце проживання до ФР Нігерії.

Представники служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації та Київської місцевої прокуратури №10 міста Києва в судовому засіданні заперечили проти задоволення заяви, оскільки вона не обгрунтована та неможливо допустити порушення прав малолітньої дитини.

Частина 1 статті 361 ЦПК України визначає, що рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є, зокрема істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (п.1 ч.2 ст.361 ЦПК України).

Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» в пункті 3 роз'яснює, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 04.03.2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_7, треті особи - прокурор Шевченківського району м. Києва, служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про вселення та усунення перешкоди у користуванні квартирою, позовні вимоги задоволено та вселено малолітнього ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_1; зобов'язано ОСОБА_7 не чинити перешкоди малолітньому ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Рішення набрало законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи та листа Державної прикордонної служби України, який 11.09.2015 року надійшов до Шевченківського районного суду м.Києва, ОСОБА_3 виїжджав з території України 09.02.2012 року, дата в'їзду не зазначена, проте представник ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 вїхав на територію України разом з батьком 23.10.2012 року. Потім ОСОБА_3 виїжджав з території України 22.03.2014 року та повернувся на територію України 30.05.2014 року.

Постанова Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» в пункті 9 роз'яснює, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 ( v0009700-96 ) "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до ст.107 ЖК (5464-10) наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо) (п.11 Постанови).

Отже, так як зазначені заявником обставини не є нововиявленими та не могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення; в судовому засіданні не встановлено, що ОСОБА_8 вибула на постійне місце проживання, сам факт виїзду за місцем проживання чоловіка до ФР Нігерії не є доказом виїзду на постійне місце проживання, ці обставини не могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, тому суд не вбачає підстав для задоволення заяви заявника.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 159, 212, 214, 215, 261 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_7 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04.03.2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_7, треті особи - прокурор Шевченківського району м. Києва, служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про вслення та усунення перешкоди у користуванні квартирою - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'яти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду м.Києва через Шевченківський районний суд м.Києва.

Суддя: Н.Г.Притула