"03" березня 2016 р.
Провадження № 2/642/357/16
03 березня 2016 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді - Пашнєва В.Г.,
за участю секретаря - Балан Т.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Служба у справах дітей Ленінського району Управління служб по справам дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про усунення перешкод в користуванні власністю та визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів, треті особи: Ленінський ОСОБА_4, Служба у справах дітей Ленінського району Управління служб по справам дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі №59, що розташована в будинку №190/4 по вул.Полтавський Шлях в м.Харкові. В обґрунтування позовних вимог позивачкою зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.04.2006 року, на праві спільної сумісної власності, належить квартира №59 в будинку гостинного типу за адресою: м.Харків, вул.Полтавський Шлях,190/4. 07.06.2008 року ОСОБА_4 одружився з відповідачкою ОСОБА_2 Від шлюбу 07.10.2008 року народився син ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження. Через деякий час після одруження відповідачка з малолітнім сином оселилися в спірній квартирі. Проживала періодично, виїжджаючи з сином на проживання до своїх батьків. ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 зареєстровані в квартирі з 27.04.2011 року.
В жовтні 2012 року відповідачка з неповнолітнім сином, забравши речі, переїхала жити до своїх родичів в Чугуївський район Харківської області. З січня 2014 року між ОСОБА_4 та відповідачкою повністю припинені шлюбні стосунки, ведення спільного господарства. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 8.07.2014 року шлюб розірвано. В серпні 2014 року відповідачка звернулася до ОСОБА_4 з проханням дати дозвіл на тимчасовий виїзд сина ОСОБА_3 для оздоровлення в Крим. Отримавши нотаріальний дозвіл, відповідачка з неповнолітньою дитиною виїхали з України та через деякий час надіслала копії документів, що вони прийняті та поставлені на облік з 4.10.2014 року в Оренбурзької області Росії та повідомила, що отримали статус біженців. Більше трьох років відповідачка з сином спірною квартирою не користуються, ОСОБА_2 не виконує обов'язки по утриманню будинку та сплаті комунальних послуг. Більше року проживають в іншій державі. Фактично відповідачі тільки утримують реєстрацію. На кожну зареєстровану особу нараховуються витрати на обслуговування будинку, комунальні послуги. В зв'язку подорожчанням вартості всіх комунальних послуг, сплачувати за відповідачів ці витрати вона більше не в змозі.
Враховуючи викладене, позивач просить усунути перешкоди у користуванні власністю.
У судове засідання позивачка не зявилась, однак надала заяви про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач до судового засідання не зявився, про місце та час судового розгляду повідомлявся належним чином. Поштою через позивачів надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти визнання її та сина такими, що втратили право користування житлом приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.
Третя особа ОСОБА_4 до судового засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутність.
Представник третьої особи до судового засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала частково, заперечувала проти втрати права житловим приміщенням кв.59 буд.190/4 по вул.Полтавський Шлях в м.Харкові малолітнім ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно свідоцтва про право власності на житло ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_2,190/4 у м.Харкові.
У вказаній квартирі зареєстровані позивачі по справі ОСОБА_1, ОСОБА_4 та відповідачка ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3.
Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 08.07.2014 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірваний.

Відповідно до акту від 29.11.2015 року складеного мешканцями будинку №190/4 по вул.Полтавський Шлях в м.Харкові ОСОБА_5, ОСОБА_6, вбачається, що ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 з жовтня 2012 року та на теперішній час у квартирі АДРЕСА_3 не проживають.

Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Разом з тим, згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, що мають в приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Таким чином, відповідачі ОСОБА_2 зі своїм сином не мешкають за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_4, а тому в силу формальної їхньої реєстрації у спірній квартирі, яка належить на праві власності, відповідачі порушують право на володіння, користування та розпорядження належним майном.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11, 57,212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 150 ЖК УРСР, ст.ст. 383, 391 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, діюча також в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Служба у справах дітей Ленінського району Управління служб по справам дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про усунення перешкод в користуванні власністю та визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі №59, що розташована в будинку №190/4 по вул.Полтавський Шлях в м.Харкові.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.Г.Пашнєв