Єдиний унікальний номер 234/8950/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1859/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2016 року м. Бахмут Донецької області

Апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого - судді: Будулуци М.С.

суддів: Курило В.П., Корчистої О.І.

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 07 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

07 червня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк», Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором , обґрунтовуючи його тим, що 02 квітня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 126i/2007 (далі - кредитний договір). За умовами кредитного договору Банк надав позичальнику кредит у розмірі 70 000 грн. зі строком погашення до 22 серпня 2017 року, з початковою відсотковою ставкою за користування кредитними коштами в 16,5 % річних, яка, відповідно до додаткової угоди № 1 від 25 липня 2010 року, встановлена в 22,51 % річних.

Позичальник зобовязаний виконати зобовязання згідно з кредитним договором у повному обсязі, у тому числі, не обмежуючись цим, повернути суму отриманих коштів та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у порядку та на умовах кредитного договору, щомісячними платежами, згідно з встановленим графіком сплати кредиту.

У порушення зазначених норм закону умов кредитного договору та договору поруки відповідач не виконав належним чином зобовязання за кредитним договором.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором перед відповідачем виконав, надавши відповідачу кредит в сумі 70 000 грн.

Станом на 13 січня 2016 року за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 89 708 грн. 22 коп., з яких сума заборгованості складає:

- за кредитом - 48 971 грн.84 коп.;

- за відсотками - 17 697 грн.81 коп.;

- пеня, що передбачена за несвоєчасне повернення кредиту - 8 705 грн.66 коп.;

- пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 5357,53 грн.;

- розмір інфляційних витрат за кредитом - 5413,72 грн.;

- розмір інфляційних витрат за відсотками -3561,76 грн.

Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 89 708 грн. 22 коп. та понесені судові витрати 1 378 грн.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 07 вересня 2016 року позовні вимоги Банку задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1, на користь ПАТ «Укрсоцбанк» суму заборгованості за кредитним договором № 126і/2007 від 02 квітня 2007 року, яка складеться з тіла кредиту в розмірі 48 971 грн. 84 коп. та відсотків за користування кредитом у сумі 17 697 грн. 81 коп., а всього - 66 669 грн. 65 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378 грн.

З рішенням суду щодо стягнення суми заборгованості за кредитним договром не погодився відповідач ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставини, що мають значення для справи, неналежну оцінку доказів, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, якім відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заявник зазначив, що суд не витребував оригінали документів, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги.

Іншим доводом апеляційної скарги, є те, що апелянт не приймав на себе зобовязання, які є предметом позову, отже суд постановив рішення, посилаючись лише на докази позивача і його твердження.

Рішення суду щодо відмови в задоволенні позову в частині стягнення пені та інфляційних втрат, сторонами не оскаржується.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання апеляційного суду не зявився, але про час та місце розгляду справи Банк повідомлений судовою повісткою та телефонограмою (а.с. 84, 87, 88, 89, 92).

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної карги та просив скаргу задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Як зазначено в ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За приписами ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як зазначено в ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику (кредит) частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець (кредитодавець) має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

У відповідності зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання у строк, встановлений договором або законом.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1.

На виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 вказаного Закону розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. №1275-р визначений та затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком.

Між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №126i/2007 від 02 квітня 2007 року, відповідно до якого Банк, надав відповідачу кредит у розмірі 70 000 грн. на строк до 22 серпня 2017 року зі сплатою 16,5% річних, а відповідно до додаткової угоди № 1 від 25 липня 2010 року, зі сплатою 22,51 % річних.

Згідно кредитного договору позивач має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів, сплати процентів та можливих штрафних санкцій у разі невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобовязань за кредитним договором.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що проводять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору, ОСОБА_1 останній раз здійснив оплату на погашення кредиту 30 травня 2014 року та на погашення нарахованих процентів - 30 травня 2014 року. Нарахування пені та інфляційних витрат здійснено Банком станом на 13 січня 2016 року, починаючи з 15 січня 2015 року.

Частково задовольняючи позов ПАТ «Укрсоцбанк», суд виходив з того, що спірні правовідносини дійсно існують, що позивач виконав свої зобовязання перед відповідачем, і дійсно надав останньому 70 000 грн. Однак відповідач ухилився від виконання своїх зобовязань та не повернув борг в сумі 66 669 грн.65 коп., який складається з тіла кредиту в сумі 48 971 грн. 84 коп. та відсотків за користування кредитом в розмірі 17 697 грн.81 коп.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені та інфляційних нарахувань, суд виходив з того, що Банк здійснив їх нарахування в період дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення анти терористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-VII, який забороняє здійснювати нарахування пені та та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами.

Оскільки рішення суду в частині відмови в задоволенні позову сторони не оскаржують, то відповідно до вимог абзацу 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12, суд апеляційної інстанції й не переглядає рішення суду першої інстанції щодо не оскаржуваної частині судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами, і надав їм відповідну правову оцінку і обґрунтовано задовольнив позов ПАТ «Укрсоцбанк» щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 66 669 грн.65 коп.

Суд апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи спір, місцевий суд повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно визначив правовідносини, які виникли між сторонами, надав їм належну правову оцінку

Цей висновок суду є правильним, він підтверджений дослідженими в судовому засіданні доказами.

В рішенні суду ці докази наведені і відповідно до вимог ст. ст. 57, 60, 61 ЦПК України їм дана належна правова оцінка.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що суд не повно зясував обставини, що мають значення для справи, дав неналежну оцінку доказам по справі та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, суперечить встановленим обставинам справи, наявним у справі доказам, які суд належно оцінив, та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заявленого позову Банку, правильно застосувавши норми матеріального та процесуального права.

Довід представника відповідача про те, що суд не витребував оригінали документів, на які позивач посилався в позові, то апеляційний суд його відхиляє, оскільки відповідно до положень ч.1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

В матеріалах справи є копії заяви ОСОБА_1Б на видачу готівки, договору кредиту № 126і/2007 від 02 квітня додаткової угоди № 1 про внесення змін до договору кредита № 126і/2007 від 02 квітня 2007 року 2007 року, додатку № 2 до договору про внесення змін № 2 до договору кредита № 126і/2007 від 02 квітня 2007 року та розрахунок вимог Банку у звязку з неповерненням ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором № 126І/2007 від 02 квітня 2007 року, які завірені підписами посадових осіб та печаткою Банку (а.с. 4 - 17).

Довід апеляційної скарги про те, що відповідач не брав на себе кредитні зобовязання та не повинен їх виконувати, посилаючись на те, що документи підписані іншою особою, апеляційний суд відхиляє, виходячи з наступного.

Як вбачається з пояснень представника відповідача, позичальник ОСОБА_1 отримав від Банка кошти в сумі 70 000 грн. на підставі укладеного кредитного договору з ПАТ «Укрсоцбанк» та в наступному відповідач погашав заборгованість за кредитним договором.

Окрім цього, з квитанцій, наданих представником відповідача апеляційному суду, вбачається, що на протязі 2012 - 2014 років ОСОБА_1 здійснював періодичні платежі на користь ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитними зобовязаннями (а.с. 99 - 114).

Наведене свідчить про те, що відповідач визнавав наявність зобовязань за кредитним договором.

Що ж стосується твердження представника відповідача про те, що документи щодо кредитних зобовязань підписані іншою особою ніж ОСОБА_1, то апеляційний суд його не приймає, оскільки відповідач здійснював періодичні платежу на користь Банку, з позовом до суду про визнання недійсним кредитного договору № 126і/2007 від 02 квітня 2007 року, змін до нього або умов кредитного договору не звертався, та як пояснив представник відповідача в суді апеляційної інстанції, сумнів в належності підпису ОСОБА_1 в кредитному договорі висловила дружина відповідача, яка не є стороною в справі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача правильних висновків суду не спростовують та не приводять до висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування або зміни судового рішення.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не має, а тому рішення суду апеляційний суд залишає без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє його представник ОСОБА_2, - відхиляє.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 07 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: