АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 177/550/16-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/1927/К/16 Коваль Н.В.
Категорія № 27 (І) Доповідач Бондар Я.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Митрофанової Л.В.,

секретар: Гладиш К.І.

за участі: позивача - ОСОБА_2

його представника - ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Терра Банк" про стягнення грошової суми банківського вкладу,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства "Терра Банк"( надалі -ПАТ «Терра Банк») про стягнення грошової суми банківського вкладу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 05.05.2014 року між сторонами укладений договір банківського вкладу (депозиту) ВФ-5202:840 «Весняні Фарби», згідно якого ОСОБА_2передав банку грошову суму в розмірі 11071 дол. США на строк до 05.08.2014 року.

Крім того, 08.07.2014 року між сторонами укладений договір банківського вкладу (депозиту) ВДБ-5202:840 «Батьківський», згідно якого передав банку грошову суму в розмірі 11678 дол. США на строк до 14.01.2015 року.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатив позивачу грошові кошти в розмірі 200000 грн., однак залишок невиплаченої заборгованості по вкладам станом на 23.01.2015 року становить 131291,04 грн., які банк на даний час відмовляється йому виплатити.

Посилаючись на порушення відповідачем ст. 1047 ЦК України та положення міжнародного законодавства, позивач просить стягнути з ПАТ «Терра Банк» на свою користь грошову суму в розмірі 131291,04 грн. та в дохід держави судові витрати.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2016 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

Зокрема, позивач вважає, що судом першої інстанції не застосовано норми законодавства, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, які передбачають обов'язок банку сплатити грошові кошти на умовах визначених договором.

Судом проігноровані вимоги Першого протоколу Конвенції, в частині неприпустимості порушення права власності, зокрема порушення права позивача розпоряджатися своєю власністю грошовими коштами, які Банк відмовляється повернути.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 05.05.2014 року між ПАТ «Терра Банк» та ОСОБА_2 укладений договір банківського вкладу (депозиту) «Весняні фарби» №ВФ-5202:840, згідно умов якого вкладник ОСОБА_2 вніс, а банк прийняв грошові кошти в іноземній валюті в сумі 11071,00 доларів США на строк 3 місяці з 05.05.2014 року по 05.08.2014 року, процентна ставка на суму вкладу становить 12,00% (а.с. 4-5).

Також, 08.07.2014 року між ПАТ «Терра Банк» та ОСОБА_2 укладений договір банківського вкладу (депозиту) «Батьківський» №ВДБ-5202:840, згідно умов якого вкладник ОСОБА_2 вніс, а банк прийняв грошові кошти в іноземній валюті в сумі 11678,00 доларів США на строк 6 місяців з 08.07.2014 рок по 14.01.2015 року, процентна ставка на суму вкладу становить 12,00% на рік (а.с. 7-8).

Пунктами 2.6, 2.7 кожного з вказаних Договорів передбачено, що банк зобов'язаний повернути вкладнику вклад та сплатити нараховані проценти за вкладом одноразово 14.01.2015 року за умови відсутності зобов'язань перед банком за іншими угодами пов'язаними з цим договором.

При цьому в п. 2.10 кожного з Догорів визначено, що якщо вкладник не вимагає повернення суми вкладу зі спливом строку, встановленого п. 2.6 Договору, то строк вкладу вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу. Вкладник має право отримати вклад на вимогу разом з процентами за користування вкладом на підставі письмової заяви вкладника у відповідності до вимог діючого законодавства України.

На виконання умов договору банківського вкладу №ВФ-5202:840 ОСОБА_2 вніс на депозитний рахунок грошову суму в розмірі 11071,00 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням №6700 від 05.05.2014 року (а.с. 6).

На виконання умов договору банківського вкладу №ВДБ-5202:840 позивач ОСОБА_2 вніс на депозитний рахунок грошову суму в розмірі 11678,00 доларів США, що підтверджується меморіальним ордером від 08.07.2016 року (а.с. 9).

по договору банківського вкладу № ВФ-5202:840 після закінчення його дії 06.08.2014 року кошти вкладу в розмірі 11071 доларів США та нараховані проценти в сумі 329,04 долари США перенесені на рахунок НОМЕР_1 та виплачені вкладнику ОСОБА_2 21.11.2014 року через ПАТ «Укрінбанк» (банк-агент), що також підтверджується виписками з особового рахунку (а.с.44-46).

Тобто, по вказаному договору ПАТ «Терра Банк» виконав свої зобов'язання по поверненню суми вкладу та нарахованих процентів.

В той же час виплати по договору банківського вкладу № ВДБ-5202:840 проведені позивачу не в повному обсязі.

Згідно виписок по особовому рахунку договора банківського вкладу № ВДБ-5202:840 ОСОБА_2 виплачена гарантована сума в розмірі 3852,24 долари США в гривневому еквіваленті відповідно. (а.с. 47-50)

Позивачу ОСОБА_2 по договору банківського вкладу № ВДБ-5202:840 залишилися невідшкодованими нараховані під час здійснення тимчасової адміністрації у Банку проценти у розмірі 400,33 доларів США, сума депозиту в розмірі 7825,76 доларів США та нарахованих процентів в розмірі 156,84 доларів США, які перевищують гарантовану ФГВФО суму 200 000 грн.

В межах процедури ліквідації банку Позивач звернувся до ПАТ «Терра Банк» з кредиторською вимогою про визнання його кредитором ПАТ «Терра Банк» за заборгованістю, що виникла за договорами банківського вкладу та згідно довідки ПАТ «Терра Банк» 23.01.2015 року його вимоги внесені до реєстру вимог кредиторів на залишок суми заборгованості в розмірі 131291,04 грн. (а.с. 51)

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що у період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог позивача має здійснюватися у порядку передбаченому ст.. 52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яка не допускає задоволення вимог окремих кредиторів в індивідуальному порядку поза межами ліквідаційної процедури.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх обґрунтованими такими, що ґрунтуються на нормах законодавства, тому підстави для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної карги в частині незастосування судом першої інстанції до спірних правовідносин законодавства, що регулюють зобов'язання за договором банківського вкладу.

Дійсно між сторонами виникли правовідносини, стосовно виконання договору банківського вкладу ( депозиту), які регулюються ст.ст.1058, 1060 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Згідно до вимог ч.2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 ст. 1074 ЦК України визначає, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Отже, законодавець передбачив випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, спеціальним законом.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до п. 16 ст. 2 вказаного Закону, тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

У спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Даний висновок викладений у правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 21 січня 2016 року у справі №6-2001 цс 15.

на підставі постанови Правління Національного банку України від 21.08.2014 року №518 ПАТ «Терра Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, у зв'язку з чим виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 21.08.2014 року №72, згідно з яким у ПАТ «Терра Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію строком на 3 місяці з 22.08.2014 року по 22.11.2014 року, який рішенням виконавчої дирекції ФГВФО №122 від 20.11.2014 року продовжено до 22.12.2014 року.

Постановою НБУ №831 від 23.12.2014 прийняте рішення про відкликання банківської ліцензії та запровадження процедури ліквідацію ПАТ «Терра Банк» та згідно рішення виконавчої дирекції ФГВФО №159 від 24.12.2014 року розпочата процедура ліквідації ПАТ «Терра Банк». Рішенням виконавчої дирекції Фонду №222 від 17.12.2015 року строк проведення процедури ліквідації банку продовжено на один рік до 23.12.2016 року включно.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги стосовно застосування до спірних правовідносин норм цивільного законодавства, замість спеціального Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є пріоритетним відносно інших, такими що не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтується на вимогах законодавства.

Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами ч. 1 ст. 26 відповідно до вказаного Закону.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Пунктом 1 ч. 5 ст. 36 Закону визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Позивач ОСОБА_2 в межах процедури ліквідації банку звернувся до ПАТ «Терра Банк» з кредиторською вимогою про визнання його кредитором ПАТ «Терра Банк» за заборгованістю, що виникла за договорами банківського вкладу та згідно довідки ПАТ «Терра Банк» 23.01.2015 року його вимоги внесені до реєстру вимог кредиторів на залишок суми заборгованості в розмірі 131291,04 грн. (а.с. 51)

У період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог позивача має здійснюватися у порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості, передбачених ст. 52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Посилання позивачаОСОБА_2 в апеляційній скарзі на порушення його прав, захищених Першим Протоколом Конвенції захисту прав та основоположних свобод людини, стосовно порушення права на розпорядження власними коштами.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Друге речення цієї норми містить випадки втручання державою у право на повагу до власності.

Втручання держави у право на повагу до власності здійснюється з дотриманням справедливої рівноваги між вимогами інтересів суспільства та необхідністю захищати основні права особи.

Національні органи влади, з огляду на практику ЄС мають дискреційні повноваження визначення ступеню зацікавленості суспільства у позбавленні власності окремої особи і заходів, які слід для цього вжити.

З огляду на положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який обмежує виплату граничного розміру відшкодування коштів за вкладами у розмірі 200000 грн., його запровадження викликано економічною та суспільною необхідністю держави у період економічної кризи в Україні та його запровадження становило нагальну потребу, що обмежило право деяких громадян на розпорядження коштами, які перебували на рахунках в установах банку, що перевищували граничний розмір виплати. З огляду на законність такого обмеження на рівні держави, порушення Першого протоколу Конвенції, стосовно обмеження ОСОБА_2 в праві користування коштами, що перевищують граничний розмір виплати, встановлений Законом не вбачається.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суду вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

Л.В. Митрофанова