Справа № 308/1379/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

10 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія судді палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого Дроботі В.В.

суддів: Власова С.О., Бисаги Т.Ю.

при секретарі: Рогач ОЯ.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 30 грудня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Зазначеною ухвалою скаргу стягувача ОСОБА_1 задоволено.

Рішення державного виконавця Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції у виконавчому провадженні ВП №45375926 визнано неправомірним.

Постанова цього виконавця від 29 грудня 2014 року про закінчення виконавчого провадження ВП №45375926 по примусовому виконанню виконавчого листа №308/2152/14ц, виданого Ужгородським міськрайонним судом 24 жовтня 2014 року, про стягнення з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 1 014 228,55 грн. скасована.

Червонозаводський відділ ДВС Харківського МУЮ зобовязано відновити зазначене вище виконавче провадження.

В апеляційній скарзі боржник ПАТ «УкрСиббанк» просить ухвалу суду скасувати, постановивши нову, якою відмовити у задоволенні скарги стягувача. Вказує на те, що він у повному обсязі виконав судове рішення про стягнення коштів на користь стягувача і мав право на подальші операції на його рахунку, оскільки ОСОБА_1 є боржником перед банком за іншим виконавчим листом.

Колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлені слідуючі факти та обставини.

24 жовтня 2014 року Ужгородський міськрайонний суд видав виконавчий лист №308/2152/14-ц про стягнення з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором банківського вкладу в сумі 1 014 228,55 грн.

Даний виконавчий лист для примусового виконання за територіальністю було надіслано до Червонозаводського ВДВС Харківського МУЮ.

07 листопада 2014 року державним виконавцем цього відділу державної виконавчої служби було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№45375926 та запропоновано боржнику ПАТ «УкрСиббанк» добровільно виконати судове рішення.

14 листопада 2014 року за меморіальним ордером №1 банк на відкритий на імя ОСОБА_1 поточний рахунок №9203 в Ужгородському відділенні банку перерахував 1014228,55 грн.

Відповідно до положень п.6 ч.2 ст.295, ч.2 ст.303 та п.1 ч.1 ст.309 ЦПК України апеляційний суд, окрім зазначених вище обставин, встановив нові обставини, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи.

Скаржник ОСОБА_1 станом на 2014 рік був боржником за укладеним ним з ПАТ «УкрСибанком» кредитним договором №0 від 19 червня 2008 року. Судовими рішеннями його чинність підтверджена, тому на час вчинення державним виконавцем оскаржуваних дій та винесення ним постанови договір підлягав виконанню.

Матеріалами справ №2146/2011 та №308/621/15-ц доведено, що станом на грудень 2014 року заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором перед банком перевищувала 1 014 228,54 грн.. П.7.1.1. цього договору ОСОБА_1 як позичальник при порушенні термінів грошового зобов'язання надав банку право списувати у позасудовому порядку належні йому кошти з будь-якого належного йому рахунку.

Таким чином, банк вправі був вимагати стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором як на підставі рішення суду від 24 грудня 2012 року, так і проводити позасудове списання заборгованості на підставі розрахунків цієї заборгованості.

Отже, ОСОБА_1 на час вчинення оскаржуваних дій державного виконавця у відносинах з ПАТ «УкрСиббанк» був одночасно як кредитором (стягувачем), так і позичальником (боржником).

Поєднання цих статусів у грошових правовідносинах обумовлювало взаємозалік обопільних вимог у стадії виконавчого провадження.

Суд першої інстанції до правовідносин, що виникли між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» правильно застосував ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема ст.ст.25,27,45,47Закону, проте неправильно витлумачив ст.45 цього Закону.

Згідно ч.5.ст.45 Закону №606-ХVвід 21квітня 1999 року коли стягувач одного виконавчого провадження є одночасно боржником у іншому виконавчому провадженні допускається звернення стягнення на перераховані на його користь кошти для погашення його стягувача боргів перед стягувачем за іншим виконавчим листом.

Як зазначено вище, банк на підставі пропозиції державного виконавця перерахував на рахунок ОСОБА_1 1014228,55 грн. своєї заборгованості перед цією особою, тобто виконав судове рішення.

Таким чином, державний виконавець відповідно до вимог п.8 ч.1 ст.49 Закону №606-ХV мав підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №45375926 у звязку з фактичним перерахунком банком суми заборгованості на рахунок ОСОБА_1.

При цьому колегія констатує, що приписи ч.ч.1-4 ст.45 даного Закону про необхідність зарахування грошових сум саме на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби з подальшим розпорядженням стягувача вказаними коштами стосуються примусового порядку стягнення коштів. Оскільки банк добровільно перерахував ОСОБА_1 1014228,55грн., то він вправі був здійснити цей платіж на його банківський рахунок, а не на рахунок ВДВС.

Отже, жодних порушень чинного законодавства державний виконавець при виконанні виконавчого листа у виконавчому провадженні ВП №45375926 не допустив.

Перерахування банком 14 листопада 2014 року на підставі меморіального ордеру №1, тобто у добровільному порядку, 1 014 228,55 грн. на банківський рахунок стягувача ОСОБА_1 свідчить про фактичне виконання ПАТ "УкрСиббанком" рішення Ужгородського міськрайонного суду від 06 жовтня 2014 року.

Здійснення цієї банківської операції давало державному виконавцю правові підстави для закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №308/2152/14ц.

Подальше списання банком з рахунку скаржника його заборгованості перед банком здійснено поза межами виконавчого провадження ВП№45375926, після фактичного добровільного виконання банком зазначеного вище судового рішення та у відповідності до положень п.7.1.1. кредитного договору №0, укладеного 19 червня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ "УкрСиббанк" .

Згідно вимог ч.1 ст.11 ЦПК України перевірка їх правомірності колегією не проводиться, оскількі ці дії знаходяться поза межами заявлених скаржником вимог. Окрім того, вони вчинені не державним виконавцем Червонозаводського ВДВС Харківського МУЮ, дії якого оскаржуються у даному цивільному провадженні, а банком.

Суд першої інстанції вказані обставини не врахував і ухвалив судове рішення на користь лише однієї сторони грошових зобов'язань.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Як зазначено вище, ці порушення полягали у недотриманні вимог ч.3 ст.387 ЦПК України, що призвело до постановлення необґрунтованого судового рішення.

Керуючись ст.ст.307,312, 387 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 30 грудня 2015 року скасувати, постановивши нову, якою у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірним рішення державного виконавця Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, скасування його постанови від 29 грудня 2014 року про закінчення виконавчого провадження ВП №45375926 по примусовому виконанню виконавчого листа №308/2152/14-ц, виданого 24 жовтня 2014 року та зобовязання відновити виконавче провадження відмовити.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: