Справа № 539/3144/16-ц
02 грудня 2016 року Лубенський міськрайонний суд
В складі: головуючого судді - Іващенка Ю. А.
при секретарі Карпенко Т.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи тим, що 01.03.2014 р. він позичив відповідачу кошти в сумі 50 000 грн. Кошти були позичені строком до 30.04.2014 р. Однак до цього часу відповідач кошти не повернув. Відповідно до умов договору від 1.03.2014 р. п. 3.2. у випадку невиконання або неналежного виконання умов договору несумлінна сторона зобовязана сплатити іншій стороні штраф в розмірі 50% від одержаної суми позики, тобто 25 000 грн. Крім цього позивач вважав, що відповідач має сплатити йому суму боргу з урахуванням 3 % річних з 1.05.2014 р. по 11.10.2016 р. за 894 дні 3673,97 грн. Також відповідач має сплатити йому інфляційні з травня 2014 р по вересень 2016 р. 39 470 грн.
На підставі викладеного, позивач ОСОБА_1 прохав суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики від 1.03.2014 р. в сумі 50 000 грн., штрафні санкції 25 000 грн., 3 % річних 3673,97 грн., інфляційні 39 470 грн.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 позов підтримали, прохали його задовольнити, не заперечували проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з»явився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв.
Таким чином, враховуючи , що матеріали справи не містять даних про поважність причин неявки відповідача у судове засідання, судом у відповідності до ст. ст. 224 225 ЦПК України за згодою позивача проведено заочний розгляд справи.
З»ясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне позов задовольнити.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що 1.03.2014 р. ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_150 000 грн. зі строком повернення коштів до 30.04.2014 р., про що свідчить розписка, написана власноруч відповідачем.
Позика ОСОБА_2 була отримана у ОСОБА_1 на умовах договору від 1.03.2014 р., укладеного між сторонами.
Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України , за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідач відповідно до ст. 1051 ЦК України не довів, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншому розмірі.
Як визначено у ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Таким чином, станом на день розгляду справи борг відповідача перед позивачем становить 50 000 грн.
Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження сплати заборгованості відповідач суду не надав.
Отже, позовні вимоги в частині стягнення суми позики в розмірі 50 000 грн. є обґрунтованими.
Крім цього, відповідно до ст. 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
З умов договору від 1.03.2014 р. вбачається, що позика мала бути повернута відповідачем до 30.04.2014 р.
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Враховуючи, що відповідач суму позики позивачу не повернув до цього часу, суд вважає, що з 01.05.2014 р. ОСОБА_5 є таким , що прострочив виконання грошового зобовязання.
Відповідно до ст. ст. 549-551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Предметом неустойки може бути грошова сума. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до п. 3.2. договору позики від 1.03.2014 р. у випадку невиконання або неналежного виконання умов договору несумлінна сторона зобовязана сплатити іншій стороні штраф в розмірі 50% від одержаної суми позики. 50% від одержаної суми позики становить 25 000 грн.
Враховуючи викладене, невиконання відповідачем грошового зобовязання, відсутність підстав для звільнення його від обовязку виконання грошового зобовязання, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача штраф в розмірі 25 000 грн.
Ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
3% річних з часу прострочення (1.05.2014 р.) по 11.10.2016 р. (як заявлено у позовній заяві) становить : (50 000 грн. х 3%) / (365 дні х 894 дні. прострочення) = 3673,97 грн.
Інфляційні з травня 2014 р. по вересень 2016 р. становлять : 50 000 грн. / 178,94 % (загальний рівень інфляції) 50 000 грн. = 39 470 грн.
Таким чином загальна заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики від 1.03.2014 р., що підлягає стягненню, становить 118 143 грн. 97 коп., яка складається із : суми позики в розмірі 50 000 грн., штрафу в розмірі 25 000 грн., 3 % річних в розмірі 3673 грн. 97 коп., інфляційних в розмірі 39 470 грн.
У відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України враховуючи, що позов задоволено, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 1181 грн. 44 коп. судового збору в розмірі, що підлягав до сплати за даними позовними вимогами.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213-215, 218, 225 - 227 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 01.03.2014 року в розмірі 118 143 грн. 97 коп., яка складається із : суми позики в розмірі 50 000 грн., штрафу в розмірі 25 000 грн., 3 % річних в розмірі 3673 грн. 97 коп., інфляційних в розмірі 39 470 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1181 грн. 44 коп. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Розяснити відповідачу, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_6 Ю. А.