У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 30 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Нересницької сільської ради, треті особи: Управління Держземагенства у Тячівському районі, Реєстраційна служба Тячівського районного управління юстиції, про скасування рішення органу місцевого самоврядування та державної реєстрації прав на земельну ділянку,

в с т а н о в и в:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що на початку 80-х років ними було побудовано житлові будинки та господарські споруди по АДРЕСА_1. У січні 2012 року за рішенням виконкому Нересницької сільської ради це нерухоме майно було зареєстроване з видачею свідоцтва на право власності. За будинками була закріплена присадибна земельна ділянка, яка розподілена між ними і ділянки огороджені металевою сіткою, а також з часу забудови залишено у спільному користування двір, із якого є заїзд через ворота у домоволодіння № 1 та № 2, через які позивачі, мають заїзд до своїх будинків та вільний під'їзд до свого гаражу. ОСОБА_4 теж користувались цим двором для заїзду до свого домоволодіння № 3. При оформленні землевпорядної документації цей спільний двір не було включено до плану земельних ділянок домоволодінь.

Внаслідок недобросовісного здійснення своїх прав відповідачі виготовили проект відведення земельної ділянки, завдяки чому відповідачка ОСОБА_4 отримала витяг про реєстрацію цієї земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 та зареєстрували право власності на цю земельну ділянку і отримали відповідне свідоцтво про право власності на земельну ділянку. Вважають, що це вчинено з порушенням порядку встановлення меж в натурі без встановлення межового знаку, з порушенням вимог ст. 13 ЦК України. Таким чином, через очевидні грубі порушення відповідачами земельного законодавства, порушено право позивачі на вільний під'їзд до своїх ділянок, вільне використання земель загального призначення (двору), обмеження у можливостях заїзду у двори, оформлення права власності на ділянку до гаражного будівництва.

Позивачі просили визнати протиправним та скасувати рішення Нересницької сільської ради від 07 лютого 2014 року № 883 в частині надання дозволу ОСОБА_4 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 площею 0,25 га, а також державну реєстрацію в державному земельному кадастрі земельної ділянки кадастровий № НОМЕР_1, площею 0,2500 га, в АДРЕСА_1, за ОСОБА_4

У подальшому, позовні вимоги в частині скасування рішення Нересницької сільради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель та споруд у АДРЕСА_1 та скасування свідоцтва про право власності, видане ОСОБА_4 на земельну ділянку, розташовану в с. Нересниця, позивачі просили залишити без розгляду.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 30 травня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку (ст.ст. 10, 11. 59, 60 ЦПК України), правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи скарги висновки судів не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 30 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Нересницької сільської ради, треті особи: Управління Держземагенства у Тячівському районі, Реєстраційна служба Тячівського районного управління юстиції, про скасування рішення органу місцевого самоврядування та державної реєстрації прав на земельну ділянку.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В.Демяносов