Справа №591/8239/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/381/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Шевченка В. А. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 січня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

26 листопада 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 13.11.2015 року його безпідставно звільнено з роботи за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП.

Вказує, що він не вчиняв дисциплінарних проступків, які б давали підстави для застосування до нього заходів дисциплінарного стягнення.

Крім того, зазначає, що з правилами внутрішнього трудового розпорядку, посадовими інструкціями, порядками, наказами, які б вимагали від охоронника кожні півгодини здійснювати переведення стрілок на годинниках, позивача не ознайомлювали, а повноважень для перевірки таких дій позивача начальник підрозділу охорони не мав. Також вважає, що виконання вимоги про обхід території охоронюваного обєкту по периметру кожні півгодини фізично виконати не можливо, оскільки пройдена відстань за добу чергування складає 32 км.

Вважає, що оскільки після застосування догани йому виплачувалися премії, вказане дисциплінарне стягнення достроково зняте, а тому законних підстав для звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, тобто за систематичне невиконання обовязків, відповідач не мав.

Просив суд визнати звільнення з роботи незаконним, поновити на роботі та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 січня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

ОСОБА_3 з рішенням суду першої інстанції не погодився і оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі заявник, посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначає, що після прийняття на роботу нового начальника підрозділу охорони ОСОБА_4 відносно деяких працівників та нього, зокрема, чинився психологічний тиск, були поставлені вкрай важкі умови роботи задля добровільного звільнення з роботи за угодою сторін. Вказує на відсутність у правилах внутрішнього трудового розпорядку, посадовій інструкції охоронника вимог щодо здійснення переведення стрілок годинника при обході охоронюваної території. Крім того, підпис позивача, що міститься на окремому листі посадової інструкції не є належним доказом ознайомлення з її вимогами, а графіки обходу території позивачем підписані після повторного їх порушення та на іншому посту. Позивачу у порушення вимог ст. 66 КЗпП України під час роботи на посту № 7 не надавався час для відпочинку та прийому їжі. Вважає, що дисциплінарне стягнення у вигляді догани було зняте,оскільки до нього застосовувалися заохочення.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_5, який підтримав скаргу з мотивів в ній наведених, представника відповідача ОСОБА_6, який заперечив проти її задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, а також яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Зазначеним вимогам процесуального закону оскаржуване рішення не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що з 03 березня 2004 року ОСОБА_3 працював в службі внутрішньої безпеки і охорони ВАТ «Сумиобленерго» (після реорганізації в квітні 2014 року перейменовано в ПАТ «Сумиобленерго») охоронником, а з 01 жовтня 2014 року переведений охоронником в підрозділ охорони цього товариства (а.с. 9-10).

Наказом № 8/295 від 17 липня 2015 року ОСОБА_3 оголошено догану за те, що 11 липня 2015 року під час перевірки несення ним служби на посту № 7 в с. Степанівка по вул. Центральній, 53, здійсненою заступником начальника підрозділу охорони ОСОБА_7, виявлена невідповідність розташування стрілок годинникового механізму графіку обходу території та приміщень, чим були порушені вимоги п. 2.11 посадової інструкції охоронника підрозділу охорони.

Підставою для її оголошення стали доповідна записка директора із захисту активів ОСОБА_8 від 14.07.2015 року та письмове пояснення ОСОБА_3 від 14.07.2015 року.

З вказаним наказом позивач був ознайомлений 20.07.2015 року (а.с. 29,30).

28 жовтня 2015 року роботодавець звернувся до профспілкового комітету ПАТ «Сумиобленерго» з проханням надати згоду на звільнення ОСОБА_3 за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП (а.с.20).

05 листопада 2015 року дане клопотання залишене профспілковим комітетом без розгляду в звязку з тим, що у квітні 2015 року ОСОБА_3 вийшов зі складу членів профспілки за власним бажанням (а.с.21).

Наказом №1195-к від 13 листопада 2015 року ОСОБА_3 звільнено з посади охоронника підрозділу охорони за систематичне невиконання ним без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором, відповідно до п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, з 13 листопада 2015 року.

В чому конкретно проявилось порушення та дата його вчинення в ньому не зазначено, але вказано, що підставою звільнення послужила доповідна записка директора із захисту активів ОСОБА_8 від 16.10.2015 року та письмове пояснення позивача від 14.10.2015 року.

З цим наказом ОСОБА_3 був ознайомлений 13.11.2015 року(а.с.11, 23,25).

Судом першої інстанції встановлено та з доповідних записок директора із захисту активів ОСОБА_8 та начальника підрозділу охорони ОСОБА_4 вбачається, що порушення, за яке позивача було звільнено з роботи, було вчинене ним 13 жовтня 2015 року та полягає в тому, що під час несення служби на посту № 7 він обхід території в період з 24 год. 00 хв. до 01 год. 00 хв. згідно з графіком не здійснював, тому стрілка годинника не була переведена та продовжувала знаходитися на позначці 12.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з доведеності відповідачем фактів вчинення позивачем дисциплінарних проступків, а також з того, що звільнення є законним та здійснене роботодавцем з дотриманням установлених законом порядку та строків застосування дисциплінарних стягнень.

Проте, з таким висновком повністю погодитись не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

У відповідності до положень статей 21 та 139 КЗпП України, працівник зобов'язаний виконувати роботу, визначену трудовим договором, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Діяльність підрозділу охорони, який є структурним підрозділом ПАТ «Сумиобленерго», врегульована Положенням про підрозділ охорони, затвердженим правлінням цього товариства 16.04.2015 року.

Посадові обов'язки позивача визначені посадовою інструкцією охоронника підрозділу охорони ПАТ «Сумиобленерго», затвердженою головою правління 03.02.2015 року.

Пунктом 2.11 цієї інструкції передбачений обовязок охоронника дотримуватися графіка обходу території та приміщень охоронюваного обєкта, під час несення служби використовувати годинникову систему із подальшим виставленням годинникової стрілки на контрольному циферблаті згідно з часом доби: у робочі дні з 18:00 до 06:00, у вихідні та святкові дні з 08:00 до 07:00 (а.с.39-44).

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що на території посту №7 знаходиться три контрольних годинникових механізми, а час, який необхідний для обходу цієї території складає близько 15-20 хв.

В заперечення на позов відповідач надав суду два графіка обходу території та приміщень (а.с. 46,47).

Беручи їх до уваги, суд першої інстанції не врахував, що вони є неналежними доказами, оскільки на них відсутні дати їх складання та ознайомлення з ними охоронників; час виставляння годинникових стрілок на контрольному циферблаті, який зазначений в цих графіках з 19 год. 30 хв. до 7 год. 00 хв. в робочі дні та з 7 год. 30 хв. до 7 год. 00 хв. у вихідні дні, не відповідає зазначеному в посадовій інструкції часу, вони складені та підписані начальником підрозділу охорони, в той час як порядок їх складання та підписання не передбачений ні Положенням про підрозділ охорони, ні посадовою інструкцією охоронника цього підрозділу, на відміну від графіку несення служби по охороні обєктів, що встановлений п. 8.2 зазначеного Положення, а інших доказів на його підтвердження відповідач суду не надав.

Однак, враховуючи те, що позивач не заперечує факт доведення в усній формі завдання щодо обходу території через кожні півгодини начальником підрозділу охорони, який відповідно до п.5.6 Положення про підрозділ охорони розподіляє роботу в службі, встановлює термін її виконання і контролює виконання доручених завдань, він доведенню в суді відповідно до ст.61 ЦПК України не підлягає.

Як вбачається з вище вказаної посадової інструкції охоронника ПО, до обовязку позивача дійсно входить несення служби з дотриманням графіка обходу території та приміщень охоронюваного обєкта, що є прямою та головною трудовою функцією охоронника.

При цьому обовязок використання годинникової системи із подальшим виставленням годинникової стрілки на контрольному циферблаті згідно часу доби хоча і є складовою обовязків згідно з посадовою інструкцією охоронника, проте носить контрольну функцію, яка засвідчує факт виконання охоронником обходу території за певний інтервал часу, проте, не є безпосередньою головною трудовою функцією охоронника.

Таким чином, здійснивши обхід території згідно з графіком, позивач мав підтвердити це виставленням стрілки на контрольному циферблаті на всіх трьох годинникових механізмах, що знаходяться на охоронюваній території, у відповідне положення.

Даючи 14.07.2015 року письмові пояснення роботодавцю та пояснюючи в суді, ОСОБА_3 посилався на те, що ним своєчасно, згідно з графіком, здійснювався обхід території при несенні служби 11 липня 2015 року на посту № 7, проте він не встиг виставити годинникову стрілку на контрольному циферблаті годинникового механізму, що знаходиться на робочому місці, так званому КПП, на 21 год. 30 хв. перед тим як відкрив двері перевіряючому, оскільки для цього мав у запасі ще 5 хвилин (а.с.32).

З доповідної записки директора з захисту активів ОСОБА_8 вбачається, що11липня 2015 року о 21 год. 27 хв. заступником начальника підрозділу охорони ОСОБА_7 була здійснена перевірка несення служби на посту № 7 ОСОБА_3, під час якої виявлена невідповідність розташування стрілок годинникового механізму графіку, а саме не переведена стрілка на позначку 21 год. 30 хв. (а.с.30).

З показань свідка ОСОБА_7, даних ним в суді та з його доповідної записки вбачається, що 11 липня 2015 року о 21 год. 27 хв. він проводив перевірку несення служби на посту №7 охоронником ОСОБА_3 Зайшовши в приміщення та підійшовши до першого годинникового механізму, виявив, що стрілка годинника знаходиться на позначці 21 год., а мала бути на 21 год. 30 хв. Показання двох інших годинникових механізмів, що знаходяться на охоронюваній території, ним не перевірялися ( а.с.31).

З викладених обставин вбачається, що перевіряючий не перевіряв показання на інших двох годинниках, які б підтверджували чи спростовували обхід позивачем території, а зафіксував факт розташування годинникової стрілки на контрольному циферблаті лише на одному із наявних трьох годинникових механізмів, до закінчення часу для її переведення, який неможливо вважати порушенням трудової дисципліни в розумінні положень ст.ст. 139,140,147 КЗпП України.

Інших належних та допустимих доказів на спростування доводів ОСОБА_3 про те, що 11 липня 2015 року в період часу з 21 год. до 21 год. 30 хв. він здійснив обхід території, який є його головною трудовою функцією, відповідач всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України суду не надав, чим не довів вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

За таких обставин колегія суддів вважає, що дисциплінарне стягнення у вигляді догани накладене на ОСОБА_3 неправомірно, а наказ № 8/295 від 17 липня 2015 року, який суперечить вимогам чинного законодавства, є незаконним.

З висновками суду першої інстанції про невиконання ОСОБА_3 своїх трудових обовязків, яке мало місце 13 жовтня 2015 року та підтверджується зібраними у матеріалах справи доказами, зокрема письмовим поясненням позивача, зі змісту якого вбачається, що ним дійсно не було проведено обхід території о 00 год. 30 хв., колегія суддів повністю погоджується.

З урахуванням положень ст. 147 КЗпП України звільнення за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами є заходом стягнення, що застосовується до працівника за порушення ним трудової дисципліни.

Працівник може бути звільнений з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, якщо після застосування до нього дисциплінарного стягнення, яке не втратило юридичної сили за давністю і не зняте достроково (ст. 151 КЗпП України), він знову вчинив проступок на роботі.

Таким чином, тільки правомірно накладені стягнення можуть ураховуватись і бути підставою для звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП, тому суд, вирішуючи спір, повинен надати оцінку законності накладених на працівника всіх дисциплінарних стягнень і з'ясувати, систематичне невиконання яких саме трудових обов'язків позивачем передувало його звільненню.

Оскільки обставини порушення трудових обовязків позивачем 11 липня 2015 року свого підтвердження у суді не знайшли, тому невиконання трудових обовязків, яке ОСОБА_3 допустив 13 жовтня 2015 року не свідчить про систематичне їх невиконання.

Враховуючи вище викладене, законних підстав для звільнення ОСОБА_3 за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відповідач не мав, а тому трудові права позивача є порушеними та підлягають захисту шляхом поновлення його на роботі на попередній посаді з 14 листопада 2015 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до Постанови КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

З довідки про доходи позивача вбачається, що розмір його заробітної плати за останні два місяці перед звільненням складає: 3593,40 грн. у вересні 2015 року та 4597,08 грн. у жовтні 2015 року, всього 8190,48 грн. (а.с. 86).

Звідси, середньомісячний заробіток становить 4095,24 грн. (8190,48 грн. : 2), а середньоденний 190,47 грн. (4095,24 грн. : 21,5 (середню кількість робочих днів).

За час вимушеного прогулу з 14 листопада 2015 року по 01 березня 2016 року, що становить 75 робочих днів, середній заробіток складає 14285,25 грн. (190,47 грн. х 75) та визначений без утримання прибуткового податку з громадян й інших обовязкових платежів, оскільки справляння і сплата їх є відповідно обовязком роботодавця та працівника. Ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_3

З огляду на викладене, рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості, оскільки зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що відповідно до п.п. 1, 4 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 88 ЦПК України за рахунок відповідача підлягає компенсації в дохід держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 974,40 грн. та 1071,84 грн. за розгляд справи апеляційним судом.

Керуючись ст.303, п.3 ч.1 ст.307, п.п.1,4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 січня 2016 року в даній справі скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Поновити ОСОБА_3 на посаді охоронника підрозділу охорони Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» з 14 листопада 2015 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 14285 грн. 25 коп., що визначений без утримання податків й інших обовязкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» в дохід держави 974 грн. 40 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1071 грн. 84 коп. за розгляд справи апеляційним судом.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: