Справа № 464/1473/16 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/783/3295/16 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Тропак О.В.,

суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.,

за участю секретаря Іванової О.О.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про припинення права на утримання,-

в с т а н о в и л а :

10 лютого 2016 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про припинення права на утримання, покликаючись на те, що 27 січня 2010 року Сихівським районним судом м. Львова розірвано шлюб укладений між позивачем та відповідачем. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 12 травня 2010 року позивача зобов'язано сплачувати відповідачці щомісячно 300 гривень. Позивач у 2012 році та 2015 році звертався до суду про припинення стягнення з нього аліментів, однак йому було відмовлено. Підставами відмови була заборгованість перед відповідачкою по сплаті аліментів, а також та обставина, що позивач був засновником приватного підприємства «Світлана-Квіт», а також належність йому кількох транспортних засобів. Зазначив про подання доказів про повну ліквідацію ПП «Світлана-Квіт», та наявності у нього лише одного транспортного засобу, а також довідку про відсутність заборгованості перед відповідачкою яку було повністю погашено станом на кінець 2015 року. Зазначив, що його життєві обставини істотно змінилися, а з 01 лютого 2015 року він є пенсіонером, тобто непрацездатним. З 20 квітня 2015 року він ніде не працює, окрім пенсії жодних додаткових доходів у нього немає. Більше того він сам потребує матеріальної допомоги, має проблеми із здоров'ям , витрати на лікування є значними і додаткова сплата аліментів ставить його на межу виживання.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 22 березня 2016 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду від 22 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вважає, що позивачем не надано жодних доказів того, що він неспроможний надавати матеріальну допомогу, а пенсія позивача, яка становить 1922,37 грн. значно перевищує розмір пенсії відповідача. У зв'язку із незадовільним станом здоров'я відповідача, необхідністю періодичного амбулаторного та стаціонарного лікування, яке вимагає додаткових фінансових витрат, вважає, що сума в 300 грн. аліментів щомісяця не є надто обтяжливою та неможливою для позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних мотивів.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, на думку колегії суддів, оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає вищезазначеним вимогам процесуального закону.

Так, задовольняючи позов, суд першої інстанції покликався на те, що обставини встановлені судовими рішеннями, ухваленим до звернення позивача з даним позовом змінились, оскільки:

17 лютого 2016 року до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців було внесено запис про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи Приватне підприємство «Світлана-Квіт»;

згідно довідки територіального сервісного центру № 4641 від 02 грудня 2015 року за позивачем зареєстровано лише один транспортний засіб;

твердження відповідача про існуючу заборгованість позивача в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження та спростовані матеріалами справи;

суд враховує те, що з 01 лютого 2015 року ОСОБА_4 отримує пенсію за віком в розмірі 1922,37 грн, а з 20 квітня не працює та не отримує жодних доходів крім пенсії.

крім цього судом встановлено, що у позивача незадовільний стан здоров»я (гіпертонічний криз, хронічний бронхіт) (а.с. 14-15), що зумовлює додаткові витрати на лікування;-

враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до переконання , що вказані вище обставини є такими, що погіршили матеріальне становище позивача та він неспроможний в подальшому надавати матеріальну допомогу своїй колишній дружині - відповідачу.

Колегія суддів вважає що у справі не було доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими і оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права.

У відповідності до ч. 3 ст. 82 СК України, право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що:

одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги;

платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу.

Колегія суддів вважає, що позивачем не було надано суду першої інстанції доказів, які б свідчили про те, що відповідач перестала потребувати матеріальної допомоги, або що позивач після ухвалення рішення Сихівського районного суду м. Львова від 12 травня 2010 року у справі № 2-1740/10 став неспроможним надавати матеріальну допомогу.

У вищезазначеній справі позивач ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача ОСОБА_4 аліменти в розмірі 800 грн щомісячно, а рішенням суду аліменти були присуджені у розмірі 300 грн. щомісячно. При визначенні розміру аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач може надавати допомогу у розмірі 300 гривень, оскільки є директором, бухгалтером та засновником ПП «Світлана-Квіт», і згідно поданих відповідачем довідок сума одержуваного ним доходу є достатньо мінливою; дохід за період з 01.06.2009 р . по 28.02.2010 р. складає 7767 грн 00 коп.

Отже, станом на дату ухвалення рішення суду від 10 вересня 2010 року розмір щомісячного доходу ОСОБА_4 складав 1294 грн 50 коп (7767 грн / 6 міс.= 1294,50).

Згідно довідки Управління Пенсійного Фонду України у Галицькому районі м. Львова станом на дату звернення з позовом розмір щомісячного доходу позивача становить 1922,37 грн, тобто є на 600 з лишком гривень більшим, ніж був станом на дату ухвалення рішення суду від 10 вересня 2010 року.

Відповідач продовжує володіти на праві особистої власності автомобілем і причепом (а.с. 12).

Крім того, докази про припинення 17.02.2016 року державної реєстрації юридичної особи «Світлана-Квіт» ( а.с. 45) та про придбання позивачем в період з 11.02.2016 по 23.02.2016 року ( а.с. 24) були подані позивачем після постановлення судом першої інстанції ухвали від 10.02.2016 року про відкриття провадження у справі, і датовані пізніше, отже, цих обставин, які свідчили про погіршення матеріального становища позивача , на час звернення з позовом не існувало.

Відтак, той факт, що позивач припинив здійснювати підприємницьку діяльність, і та обставина, що позивач витрачає певну частину своїх доходів на придбання ліків, можуть свідчити про не отримання позивачем доходів від здійснення підприємницької діяльності та епізодичне витрачання коштів на ліки, однак, не доводять неспроможності позивача станом на дату звернення позивача з позовом, надавати матеріальну допомогу відповідачеві у розмірі присудженому за рішенням суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень .

Колегія суддів вважає, що позивачем не було надано суду першої інстанції доказів, якими доводилася б неспроможність позивача надавати матеріальну допомогу відповідачеві , тому висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є незаконними, оскільки підстави для припинення утримання , встановлені п. 2 ч.3 ст.82 СК України, у справі були відсутні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити, оскаржуване рішення - скасувати, і ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 березня 2016 року скасувати і ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про припинення права на утриманнявідмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді: Ніткевич А.В.

Павлишин О.Ф.