Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі судді Шепетко І.О., при секретарі - Терпай С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Ужгородський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, зобов'язання вчинити дії, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов'язання не чинити перешкод у вселенні, проведення ремонтних робіт, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з усіма уточненнями, просить усунути перешкоди у здійснені права користування та розпорядження будинком, шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, зняти з реєстрації місця проживання, а також зобов'язати власними силами та за рахунок власних коштів вчинити дії щодо будівництва окремої ізольованої квартири у складі приміщень, виділених на підставі рішення суду. Свої вимоги мотивував тим, що з 24.09.1988 року по 22.01.2007 року сторони перебували у шлюбі. З моменту розірвання шлюбу відповідач в будинку не проживає, житлом не користується, витрати пов'язані з утриманням будинку не несе, комунальні платежі не сплачує. З цих підстав просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Вимогу, щодо зобов'язання вчинити певні дії, мотивував тим, що відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.02.2015 року про поділ спільного майна подружжя, відповідачу виділено приміщення з домоволодіння з посиланням на необхідність влаштування перегородок, зміною функціональних призначень приміщень. Зазначає, що вселення відповідача можливе лише у випадку існування окремої ізольованої квартири, виділеної відповідачу, а наразі відповідач намагається протиправно провести непогоджену в установленому порядку реконструкцію та вселитись у приміщення, які не ізольовані від приміщень позивача, порушуючи у такий спосіб його право на недоторканість житла. Вважає, що відповідачем не вчинено жодних дій щодо створення вказаних у рішенні суду приміщень з тим, щоб вони становили окремий ізольований об'єкт нерухомого майна. За таких обставин просить зобов'язати відповідача вчинити дії щодо будівництва окремої ізольованої квартири.

Відповідач позов не визнала, заявила зустрічний позов, в якому просила зобов'язати позивача (за первісним позовом) не чинити перешкод у вселенні та проведенні ремонтних робіт. Свої вимоги мотивувала тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області їй виділено приміщення та земельну ділянку, однак позивач (за первісним позовом) не допускає до спільного будинку, перешкоджає їй робити ремонтні роботи по влаштуванню свого окремого житлового приміщення згідно рішення суду та не дає можливості оформити право власності на розподілені земельні ділянки

В судовому засіданні позивач та його представник свій позов підтримали, пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Зустрічний позов не визнали, з тих підстав, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 не чинить перешкод позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_2 у вселенні, зазначив, що останньою не вчиняється жодних дій щодо вселення та встановлення межових знаків. Також зазначили, що вимоги є передчасними, оскільки право власності позивача за зустрічним позовом не підтверджені, вважають, що така вимога є порушенням права власності відповідача на ті приміщення у будинку, що не виділенні в натурі.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, підтримав зустрічний позов, пославшись на викладені в зустрічній позовній заяві обставини. Також пояснив, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 перешкоджає у розпорядженні та користуванні майном позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_2, не допускає її на територію будинку, не надає можливості здійснити реконструкцію будинку, виділ земельної ділянки, чим порушує право ОСОБА_2

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне:

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, вбачається, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 26.11.2003 року зареєстровано за позивачем ОСОБА_1

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.02.2015 року виділено ОСОБА_2 приміщення з домоволодіння в АДРЕСА_1, по другому варіанту розподілу висновку експерта № 70 від 29.09.2014 року, а саме: приміщення житлового будинку літ. А - коридор площею 4,9 м.кв.; приміщення житлового будинку літ. А - житлова кімната площею 19,6 м.кв.; приміщення житлового будинку літ. А - кухня площею 7,4 м.кв.; приміщення житлового будинку літ. А - суміщений санвузол площею 5,1 м.кв.; приміщення житлового будинку літ. А - кладова площею 6,8 м.кв.; приміщення літньої кухні (житловий будинок літ. В) площею 15,4 м.кв.; приміщення літньої кухні (житловий будинок літ. В) площею 16,0 м.кв.; приміщення літньої кухні (житловий будинок літ. В) площею 5,8 м.кв.; колодязь - № 1, огорожа - № 2, вбиральня - Д, прибудова А1 залишити в спільному користуванні власників. Земельну ділянку площею 0,1673 га з кадастровим номером НОМЕР_1 розподілити в такому порядку, а саме: земельну ділянку під забудовою та двором площею - 616,8 кв.м, залишити в спільному користуванні співвласників; земельну ділянку площею 1056,2 кв.м., розділити по - 528,1 кв.м. згідно додатку VI висновку експерта № 70 від 29 вересня 2014 року; земельну ділянку площею 0,0874 га з кадастровим номером НОМЕР_2 наданої для ведення особистого селянського господарства розташованої за адресою: АДРЕСА_1, розподілити відповідно до визначених ідеальних часток 1/2 та 1/2 по - 437 кв.м. кожному згідно додатку VIІІ висновку експерта № 70 від 29 вересня 2014 року. Зокрема, даним рішенням встановлено, що спірний будинок придбаний в період шлюбу та є спільною сумісною власністю.

Згідно висновку за результатами перевірки з виїздом на місце фактів, по рапорту оперативного чергового Ужгородського РВ УМВС капітана міліції Дуркота Я.І. від 16.07.2015 року, 15.07.2015 року в чергову частину Ужгородського РВ надійшло повідомлення по телефону ОСОБА_4, про те що його батько ОСОБА_1, не впускав його з матір'ю ОСОБА_2 до будинку за адресою АДРЕСА_1. Перевірка по даному факту була припинена, у зв'язку з тим, що не представилося можливим опитати ОСОБА_1, оскільки останній відмовився від дачі пояснень.

З наданої копії висновку судової експертизи № 70, проведеної у судовій справі №2-1249/11, вбачається, що реальний розподіл житлового будинку технічно можливий відповідно до діючих ДБН при виконанні робіт по незначному переплануванні приміщень.

З довідок Сторожницької сільської ради від 17.11.2015 року вбачається, що за адресою АДРЕСА_1, зареєстрована ОСОБА_2, але не проживає за даною адресою з 2008 року, крім того, за даною адресою проживають без реєстрації ОСОБА_5 з березня 2005 р., ОСОБА_6 разом з донькою з 2008 року.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що позивач ОСОБА_1 є її чоловіком, разом з ним проживає у спірному будинку. Зазначила, що відповідач ОСОБА_2 у спірному будинку не проживає, до літа минулого року спроб вселитися до будинку не було. До будинку ОСОБА_2 не пустили, оскільки будинок не реконструйовано, то її проживання було би втручанням у їх особисте життя.

Суд, оцінивши надані сторонами докази, приходить до висновку про відмову у задоволенні первісного позову та про задоволення зустрічного позову на підставі наступного.

Позивач ОСОБА_1 просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням як члена власника сім'ї, який відсутній без поважних причин понад один рік.

Відповідно, до ч. 2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У відповідності до ст. 155 Житлового кодексу житлові будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не можуть бути в них вилучені, власника не може бути позбавлено права користування житловим будинком (квартирою), крім випадків, встановлених законом.

В судовому засіданні встановлено та з зустрічного позову випливає, що між сторонами - колишнім подружжям - склались неприязні стосунки, позивач ОСОБА_1 (відповідач за застрічним позовом) перешкоджає відповідачу ОСОБА_2 (позивач за зустрічним позовом) у користуванні спірним будинком, перешкоджає її вселенню, обґрунтовуючи тим, що в спірному будинку проживає він зі своєю родиною, що ОСОБА_2 виділені приміщення, яких не існує, зазначає, що її реєстрація в будинку перешкоджає його праву у здійснені користування та розпорядження майном. Дані факти також підтверджуються із показань свідка ОСОБА_6 та звернення до Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області.

Щодо наданих комунальних платежів, договорів з користування електричною енергією, договорів з газопостачання, на підтвердження того, що позивач несе витрати за утримання будинку та несплату відповідачем комунальних послуг, то це не є підставою для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком, враховуючи можливість вирішення даного питання в добровільному або судовому порядку. Крім того, як встановлено в судовому засіданні, позивач не зверталась до відповідача з такою вимогою.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 не проживає в спірному приміщенні з поважних причин, тому підстав для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням не має, а тому і позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині не підлягають до задоволення.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.02.2015 року виділено ОСОБА_2 приміщення з домоволодіння в АДРЕСА_1, та земельні ділянки. Рішення суду набрало законної сили.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарської або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, ОСОБА_2 за рішенням суду набула права власності на виділені їй приміщенням та земельні ділянки в порядку ст. 364 ЦК України. Зокрема, як встановлено в судовому засіданні, вимогу про зобов'язання вчинити дії щодо будівництва окремої ізольованої квартири у складі виділених приміщень, ОСОБА_1 пред'являє до ОСОБА_2 як до власника зазначених приміщень.

Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України визначено зміст права власності, а саме, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном закріплений у ст. 41 Конституції Українита ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. ст. .319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Зі змісту ст. 383 ЦК України вбачається, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За ст. 150 Житлового кодексу громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем не наведені підстави щодо зобов'язання вчинити дії щодо будівництва окремої ізольованої квартири у складі виділених приміщень шляхом реконструкції будинку, а так саме підстави того, що не вчинення зазначених дій порушує право користування його майном, зазначені вимоги не підлягають до задоволення.

Разом з тим, вимоги позивача за зустрічним позовом про вселення у спірний будинок та зобов'язання відповідача за зустрічним позовом не чинити їй перешкоди у проведені ремонтних робіт, встановленні межових знаків та будівництва огорожі по межі земельних ділянок знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають до задоволення. Посилання відповідача за зустрічним позовом, що до того, що ОСОБА_2 реконструкція виділених приміщень буде проводитися всупереч нормативним вимогам та без отримання відповідних дозволів, що потягне за собою порушення прав ОСОБА_1 на недоторканість житла є припущенням, та є безпідставними.

Відповідно до ст 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 316, 317, 319, 321, 383, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст ст. 150, 155 Житлового кодексу, ст. ст. 57, 60, 61, 88, 212, 214, 215, 294, 296 Цивільного процесуального кодксу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Ужгородський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майна шляхом позбавлення права користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов'язання не чинити перешкод у вселенні, проведення ремонтних робіт - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у вселенні та вселити до будинку АДРЕСА_1

Зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у проведенні ремонтних робіт по влаштуванню перегородок та інших необхідних конструктивних елементів для виділення окремого житлового приміщення у будинку АДРЕСА_1, згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 лютого 2015 року, справа № 2-1249/11, та при встановленні межових знаків та будівництві огорожі по межі земельних ділянок, які виділені їй із спільної земельної ділянки АДРЕСА_1 згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 лютого 2015 року, справа № 2-1249/11.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму судового збору в розмірі 974,40 грн. (дев'ятсот сімдесят чотири гривні сорок копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду І.О. Шепетко