Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 331/7492/15-ц Головуючий у 1 інстанції Скользнєва Н.Г.
Номер провадження 22-ц/778/2314/16 Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі: Головуючого: Краснокутської О.М.,

Суддів: Кухаря С.В., Панкєєва О.В.

При секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання договору поруки припиненим, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.

05 лютого 2016 року ОСОБА_2 подав до суду уточнену позовну заяву.

В позовній заяві позивач зазначав, що 14 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 014/17-02/4307-50 про надання споживчого кредиту в розмірі 50500,00 доларів США, строком до 13 травня 2027 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за цим кредитним договором 14 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 014/17-02/4307-50/3.

Посилаючись на те,що укладеною 13 липня 2009 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 додатковою угоду № 1 до зазначеного кредитного договору від 14.05.2007 року було збільшено обсяг його відповідальності, а також що прострочення кредитної заборгованості у позичальника почалося ще з 20.08.2009 року, проте банком протягом 6 місяців не було пред'явлено вимоги до нього та не пред'явлено позову до суду, позивач вважає, що порука припинилася.

На підставі викладеного позивач просив суд визнати договір поруки, укладений між ним та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», припиненим.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню,виходячи із наступного.

Згідно з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За вимогами ст.. 213 ЦПК України Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення,яким суд,виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення,ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин ,на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,підтверджених тими доказами,які були досліджені в судовому засіданні.

Постановлене судом першої інстанції рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно до вимог ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов»язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов»язання боржником.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 надав згоду щодо можливості внесення змін до кредитного договору № 014/17-02/4307-50 від 14 травня 2007 року шляхом укладення між банком та ОСОБА_4 додаткової угоди № 1 від 13.07.2009 року. Крім того, 10 березня 2015 року на адресу ОСОБА_9 було направлено вимогу (вих.. № 114-0-0-00/15-21752 від 10.03.2015р.) про погашення заборгованості за Кредитним договором, однак дана вимога ним виконана не була. (т. 1, а.с. 245) та 21 липня 2015 року представником АТ «Райффайзен Банк Аваль» було спрямовано до Комунарського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву до ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором. (т. 1, а.с. 137).

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають здобутим у справі доказам, обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно зі змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 014/17-02/4307-50 про надання споживчого кредиту в розмірі 50500,00 доларів США, строком до 13 травня 2027 року. (т. 1, а.с. 5-6).

Згідно з п.1.1 кредитного договору погашення кредиту здійснюється згідно з графіком погашення кредиту щомісячно.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за цим кредитним договором 14 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 014/17-02/4307-50/3. (т. 1, а.с. 7) за яким поручитель бере на себе зобов'язання перед банком відповідати за борговими зобов'язаннями позичальника, що виникають з кредитного договору.

Згідно з п. 3.1 договору поруки, сторони договору встановлюють, що у випадку невиконання або неналежного виконання Боржником взятих на себе зобов'язань по Кредитному договору, Поручитель і Боржник несуть солідарну відповідальність перед Банком за виконання боргових зобов'язань в повному обсязі у відповідності до ч.1,2 ст. 554 ЦК України.

Згідно з п.3.1 договору поруки договір діє до повного виконання боргових зобов»язаньза кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов»язань в повному обсязі. Також порука припиняється,якщо банк в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя.

Між тим відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Частиною другою ст..252 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію,яка має неминуче настати.

Із договору поруки № 014/17-02/4307-50/3 від 14 травня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 вбачається, що в ньому не встановлено конкретного строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252ЦК України,а також з урахуванням того,що

поняття «Термін» у договорі поруки всупереч вимогам ч.2 ст.252 ЦК України визначений не календарною датою або вказівкою на подію,яка неминуче настане, а застосований в понятті «період», судова колегія вважає правильним застосувати у даному спорі норму частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

13 липня 2009 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду № 1 до зазначеного кредитного договору від 14.05.2007 року, згідно з якою тимчасово на період з 15 липня 2009 року по 15 червня 2010 року сторони домовилися зменшити розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру визначеного в графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, що є додатком до цієї угоди. (т. 1, а.с. 96).

Поручитель ОСОБА_2 14.07.2009 року надав свою згоду на зміну умов кредитного договору і підтвердив особистим підписом(а.с.97) про збереження забезпечення виконання боржником за кредитним договором, проте надання поручителем такої згоди у 2009 році не виключає настання наслідків,передбачених ч.4 ст.559 ЦК України у разі не пред»явлення позову до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання.

Із матеріалів справи,зокрема розрахунку заборгованості боржника ОСОБА_4 за кредитним договором № 014/17-02/4307-50 від 14 травня 2007 року ,наданого суду ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», вбачається,що боржником порушувались свої зобов»язання з повернення кредиту щомісячно, останній платіж на виконання своїх зобов»язань боржник ОСОБА_4 здійснила 28.01.2015 року, після чого виконання зобов»язання припинила і з цього часу у банку виникло право на звернення до суду з позовом до поручителя.

10.03.2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за вих..№ 114-0-0-00/15-21639 направило боржнику ОСОБА_4 вимогу про дострокове виконання зобов»язань за кредитним договором, а саме- сплаті як простроченої суми кредиту та процентів,так і залишку заборгованості, а також сплаті пені у строк до 60 днів з дня вимоги (а.с.221 т.1) .

Вимога до позивача у даній справі - поручителя ОСОБА_2 банком не направлялась,проте суд першої інстанції помилково послався в рішенні на направлення позивачу такої вимоги 10 березня 2015 року,хоча вона адресована іншій особі- Єршову ОСОБА_11(а.с.225 т.1).

Судом першої інстанції здійснений безпідставний висновок про те,що 21 липня 2015 року представником АТ «Райффайзен Банк Аваль» було спрямовано до Комунарського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву до ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором. (т. 1, а.с. 137).,оскільки такі докази в матеріалах справи відсутні.

Матеріали даної справи не містять у собі доказів щодо звернення до суду ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відкриття судом провадження у справі за таким спором.

Із пояснень представника банку, а також із матеріалів справи вбачається,що до часу звернення позивача ОСОБА_2 до суду з даним позовом, а також на час розгляду судом першої інстанції справи відсутнє звернення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/17-02/4307-50 від 14 травня 2007 року до поручителя ОСОБА_2

Представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в засіданні судової колегії пояснив про відсутність і на даний час звернення банку до суду з позовом до ОСОБА_2про стягнення заборгованості за кредитним договором .

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Проте, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Оскільки до теперішнього часу банк з позовом до поручителя ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором не звертався, то порука припинилась.

Направлення банком вимоги ОСОБА_2 від 14.07.2015року про погашення заборгованості за кредитним договором,на яку посилається представник банку в засіданні апеляційного суду і яка не була надана суду першої інстанції, не може вважатись належною вимогою,оскільки за характером правової природи даних зобов»язань і преклюзивністю передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України строку дії поруки такою вимогою може бути лише позов,заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку,а пред»явлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобов»язання.

Суд першої інстанції не взяв до уваги зазначені обставини справи і вимоги закону,не надав належної оцінки доказам у справі, внаслідок чого постановив незаконне і необгрунтоване рішення,яке підлягає скасуванню з постановленням нового рішення.

Оскільки банком не пред»явлена позовна вимога до поручителя ОСОБА_9 про стягнення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором № 014/17-02/4307-50 від 14 травня 2007 року протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання,порука ОСОБА_9 за договором поруки № 014/17-02/4307-50/3. від 14 травня 2007 року є припиненою.

З огляду на зазначене судова колегія приходить до висновку про те,що позовні вимоги ОСОБА_9 підлягають задоволенню за наведеними підставами.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2016 року у цій справі скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про припинення договору поруки задовольнити.

Визнати договір поруки № 014/17-02/4307-50/3 від 14 травня 2007 року ,укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 припиненим.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: