_____________________________________________________________________________________________________________________ Справа № 520/3810/15-ц
Провадження № 2/520/2506/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2016 року

Київський районний суд м.Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Шеховцевій О.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ОСОБА_2 банк України» про захист прав споживача за споживчим кредитом,

Встановив,

ОСОБА_1 у квітні місяці 2015 року звернулась до суду з позовом про захист прав споживачів і просила суд ухвалити рішення про визнання недійсним кредитного договору №1917-н від 04.09.2009 року, укладеного між нею ОСОБА_1 - та ВАТ (нині ПАТ) Державний ОСОБА_2 банк України» (до провадження судді Калашнікової О.І. надійшла 17.03.2016 року). В судовому засіданні представник позивачки вимоги підтримала.

Представник ПАТ « Державний ОСОБА_2 банк України» позов не визнав.

Суд вислухав представників сторін, вивчив матеріали по справі і встановив наступне:

4 вересня 2007 року ВАТ „Державний ОСОБА_2 банк України (нині ПАТ «Державний ОСОБА_2 України») і ОСОБА_1 уклали кредитний договір №1917-н, за умовами якого ОСОБА_2 надав, а ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 40000 дол.США, що складало 202 000 грн. Відповідно до умов договору кредит надався строком до 4 вересня 2010 року зі сплатою 14 % річних. Надання кредиту здійснено одноразово з рахунку №8094 через касу банку готівкою.

Повернення кредитних коштів та сплату відсотків за користування кредитом належало здійснювати щомісяця рівними частками в сумі 1112 дол.США, що складало 5612 грн шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків, відкритих у ВАТ «Ощадбанк» до останнього числа кожного місяця.

Позивачева сторона доводить, що кредитний договір не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», Постанові Правління Національного Банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування і сукупну вартість кредиту». Так, в оскаржуваному договорі відсутній розпис загальної вартості кредиту у валюті кредитування. Відсутність у договорі розпису загальної вартості кредиту в доларах США свідчить, що відсутня істотна умова договору ціна (ст. 632 ЦК України).

Крім того, представник позивача стверджує, що за фактом на виконання умов договору банк видав кредитні кошти в національній валюті - в сумі 202 000 грн, що підтверджується заявою на отримання готівки, де зазначено, що з рахунку №2203… (який є внутрішнім обліковим рахунком і на якому за дебітом проводяться суми наданих кредитів) на рахунок №1001…. (який є рахунком каси банку) перераховано 40 000 дол.США; таблицею про визначення сукупної вартості споживчого кредиту,яка містить тільки графік погашення кредиту, в національній валюті -гривні, а не в іноземній валюті (а.с.122); квитанцією за платіж в сумі 1010 грн за надання кредиту. На думку позивачевої сторони 05.09.2007 року квитанцією на суму 1010 грн ОСОБА_1 сплатила банку комісійну винагороду за конвертування гривневої маси кредиту в іноземну валюту долари США, що підтверджується банківськими проводками по рахунках дебет 1001, кредит 6114 (відповідно до Інструкції з бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та банківськими металами сплата комісійної винагороди за здійснення операції з конвертування відображається в бухгалтерському обліку проводками: дебет-1001,1002,1003, кредит 6114). Представник позивачки заявила, що зобов»язання за кредитним договором №1917-н в національній валюті

ОСОБА_1 виконала.

Відповідачева сторона, не визнаючи вимоги ОСОБА_1, посилалась на умови кредитного договору, на судові рішення, що набрали законної сили, про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за кредитним договором №1917-н від 04.09.2007 року, на часткове погашення ОСОБА_1 кредиту в іноземній валюті- в доларах США. Представник відповідача під час розгляду справи просив застосувати до вимог ОСОБА_1 строки позовної давності.

Заслухавши доводи представників сторін і дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про доведеність і обґрунтованість вимог ОСОБА_1 з наступних підстав:

За договором кредиту одна сторона - банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит у встановлений строк та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір є договором консенсуальним, платним, двосторонньо зобов'язальним. Вимоги до форми і порядку укладення кредитного договору передбачено у ст. 1055 ЦК України, ст. 6 Закону України від 12 липня 2001 р. "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Кредитний договір укладається між позичальником і кредитодавцем в письмовій формі і визначає взаємні зобов'язання стосовно суми кредиту, терміну його повернення, розміру та порядку сплати відсотків і не може змінюватися в односторонньому порядку. До умов кредитного договору належать: об'єкти кредитування; розмір кредиту; умови його надання та погашення; процентні ставки за користування кредитом та порядок сплати процентів; умови здійснення банківського контролю за використанням коштів; способи забезпечення виконання зобов'язань клієнтом; перелік розрахунків та відомостей, необхідних для кредитування, строк їх надання клієнту; майнова відповідальність за порушення умов договору тощо.

Важливим є право позичальника на отримання попередньої достовірної інформації про умови кредитування, у тому числі про усі платежі, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту.

Відповідно до вимог Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року, кредитний договір обов'язково має містити вартість кредиту в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором. Відповідно до Правил в договорі кредиту обовязково повинні бути зазначені такі дані:

- детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки та вартості всіх супутніх послуг;

- графік платежів згідно зі строковістю, зазначеною в кредитному договорі,- щомісяця, щокварталу тощо у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг;

- сукупна вартість кредиту, зазначена як у процентному виразі, так і в абсолютному значенні у випадку подорожчання кредиту (у грошовому виразі).

У даному випадку умови кредитного договору №1917-н не відповідають додатку №1 до цього договору: за умовами кредитного договору банк зобов»язався видати позичальнику 40000 дол.США, а в таблиці зазначено погашення основної суми кредиту 202000 грн, сума щомісячного платежу, розмір відсотків, комісії зазначені в гривні. У таблиці взагалі відсутнє абсолютне значення подорожчання кредиту, виражене у доларах США. Пояснень від банку щодо дати складання таблиці суд не отримав (договір кредиту укладено 4.09.2007 року, до цього договору додано таблицю визначення сукупної вартості кредиту станом на 9.4.2007 року).

Пунктом 1.3 кредитного договору №1917-н передбачено, що видача кредиту здійснюється одноразово готівкою або шляхом зарахування кредиту на поточний рахунок позичальника. Поточний рахунок позичальника в кредитному договорі не зазначено.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Порядок і вимоги щодо здійснення банками, їх філіями та відділеннями касових операцій (в тому числі видачу готівки) у національній та іноземній валютах, зокрема виплати готівки іноземної валюти з поточних, вкладних (депозитних) рахунків або фізичним особам за переказами без відкриття поточних рахунків визначено положеннями Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, чинної у 2007 році.

Так, відповідно до пункту 1 глави 1 розділу ІІІ Інструкції №337, до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать: заява на переказ готівки (додаток 6), прибутково-видатковий касовий ордер (додаток 7), заява на видачу готівки (додаток 8), прибутковий касовий ордер (додаток 9), видатковий касовий ордер (додаток 10), грошовий чек (додаток 11), а також рахунки на сплату платежів та документи, установлені відповідною платіжною системою для відправлення переказу готівки та отримання його в готівковій формі.

Згідно до п. 2 глави 3 розділу ІІІ Інструкції № 337, з каси банку готівка національної валюти видається за видатковими документами, в тому числі за заявою на видачу готівки фізичним особам з поточних, вкладних (депозитних) рахунків та фізичним і юридичним особам переказ без відкриття рахунку (з представленням юридичною особою довіреності на уповноважену особу) за операціями з клієнтами (видача кредиту тощо).

Пунктом 4 глави 3 розділу ІІІ Інструкції № 337 визначено, що видача готівки іноземної валюти здійснюється за видатковими документами, в тому числі за заявою на видачу готівки юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, а також підприємцям з їх поточних рахунків на цілі, передбачені нормативно-правовими актами; фізичним особам з їх поточних, вкладних (депозитних) рахунків та переказу без відкриття рахунку, а також за операціями з відшкодування банкнот іноземної валюти, прийнятих на інкасо.

Пунктом 10 глави 3 розділу ІІІ Інструкції № 337 передбачено, що операції з виплати готівки іноземної валюти з поточних, вкладних (депозитних) рахунків або фізичним особам за переказами без відкриття поточних рахунків здійснюються через касу банку за наявності цієї валюти в повній сумі.

Отже, видача фізичній особі кредиту (грошових коштів) з каси банку в іноземній валюті мала здійснюватись на підставі заяви про видачу готівки з поточного позичкового рахунку, відкритого позичальнику на договірних засадах.

Окрім цього, пунктом 2.3 Інструкції з бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та банківськими металами в банках України, затвердженої постановою Правління НБУ від 20.10.2004 року № 495 (далі Інструкція № 495), визначено, що операції з видачі готівки фізичним особам з поточних, вкладних (депозитних) рахунків в національній та іноземній валютах з кас банків відображаються в бухгалтерському обліку на підставі відповідних видаткових документів, визначених Інструкцією про касові операції, такими бухгалтерськими проводками:

Дебет 2620, 2630, 2635; Кредит 1001, 1002.

Документальним підтвердженням виконання сторонами умов договору (усного правочину) є належним чином оформлені первинні документи.

Надані суду докази (заява на видачу готівки а.с.126) свідчать, що готівка іноземної валюти позичальнику ОСОБА_1 була видана з внутрішнього банківського рахунку 2203 без відкриття поточного клієнтського рахунку 2620.

Згідно п. 1.10 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 18.06.2003 № 254 (надалі Положення № 254), особовий рахунок рахунок аналітичного обліку операцій з клієнтами банку, що здійснюються відповідно до укладених між банком і клієнтами договорів. Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня (п. 5.4 Положення № 254).

Видача готівкової іноземної валюти, відповідно до актів цивільного законодавства та нормативно-правових актів НБУ, можлива лише з банківського рахунку клієнта банку (банківського рахунку, клієнтського рахунку, поточного рахунку, балансового рахунку 2620).

Такий порядок встановлено законодавцем для контролю за виданими кредитами в іноземній валюті і для запобігання валютних махінацій: оборот іноземної валюти на території України обмежений і регламентований цілим рядом законів та нормативно-правових актів України.

Відповідно до нормативно-правових актів НБУ вказані рахунки повинні містити дані про ідентифікаційний код клієнта і відображатися в бухгалтерській звітності банку для декларування банком своїх доходів з подальшою сплатою податків з цих доходів.

У даному випадку поточний рахунок клієнту ОСОБА_1 банком не відкривався , а в кредитному договорі банком застосована схема видачі кредитних коштів, передбачена для видачі кредитів в національній валюті( тобто з внутрішнього аналітичного рахунку 2203… напряму через касу банку).

Відображення бухгалтерської проводки операції з видачі кредитних коштів в іноземній валюті: Дт 2203___ ; Кт 1001___ у заяві про видачу готівки № 207519_001 від 29.08.2008р. не відповідає Положенню про організацію бухгалтерського обліку та звітність в банках України, затвердженому постановою Правління НБУ № 566 від 30.12.1998 року, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 01.02.1999р. за № 56/3349; Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженому постановою Правління НБУ від 17.06.2004р. № 280, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 26.07.2004р. за № 918/9517, Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління НБУ від 14.08.2003р. № 337, зареєстрованої в Міністерстві юстиції 05.09.2003р. за № 768/8089, Інструкції з бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та банківськими металами в банках України, затвердженої постановою Правління НБУ від 20.10.2004р. № 495, у звязку з тим, що видача готівкової іноземної валюти здійснюється з вкладних або з поточних (клієнтського) рахунків фізичної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

У статтях 18 і 19 Закону № 1023-XII передбачено підстави для визнання договору недійсним: укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики.

Перелік несправедливих умов у договорах зі споживачами визначений у ч. 3 ст. 18 Закону № 1023-XII. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті цей перелік не є вичерпним.

Поняття "нечесна підприємницька практика" означає будь-яку підприємницьку діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим чи іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 19, ч. 2 ст. 19 цього Закону нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

За кредитним договором юридичні права й обов'язки сторін - банків та клієнтури - неоднакові. У банка-кредитора- фактично знаходяться всі права, а важливими обов'язками є надання кредитів різних видів та інформування клієнтів про умови кредитування. На клієнті лежать в основному обов'язки: повернути в строк одержаний кредит, сплатити банку проценти за користування кредитом, не ухилятися від банківського контролю, надати і гарантувати наявність забезпечення за договором.

З огляду на викладене суд вважає, що кредитний договір №1917-н, укладений 04.09.2007 року між ВАТ (нині ПАТ) «Державний ОСОБА_2 України» і ОСОБА_1 є таким, що не відповідає вимогам цивільного законодавства, тому суд визнає договір недійсним.

Щодо застосування строків позовної давності. З наданих відповідачем письмових доказів вбачається, що у червні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1917-н від 04.09.2007 року. Суд вважає, що у даному випадку має місце перерив у строках позовної давності відповідно до положень ч.2 ст.264 ЦК. Рішенням Київського райсуду м.Одеси від 22.10.2010 року позов банку задоволено. У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості по процентам за кредитним договором №1917-н від 04.09.2007 року. Рішенням Київського райсуду від 27.03.2015 року позов банку задоволено. Таким чином, за кредитним договором, укладеним сторонами 04.09.2007 року, між сторонами існують правовідносини; наявний спір між цими ж сторонами з червня 2010 року; договір не визнавався припиненим, розірваним, тому правові підстави для застосування строків позовної давності до вимог позивачки відсутні.

Керуючись ст.ст.212-215 ЦПК України, суд

В и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ОСОБА_2 банк України» про захист прав споживача задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір №1917-н, укладений 4 вересня 2007 року між Відкритим Акціонерним товариством (нині Публічним Акціонерним товариством) «Державний ОСОБА_2 України» і ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено в Одеський апеляційний суд через Київський райсуд м.Одеси протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Калашнікова О. І.