Провадження № 2/344/1811/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Прокопів С.Р.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа ПАТ «Страхова компанія «Галицька» про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано, що 07/01/2015 р. керуючи транспортним засобом АТ7712АО по вул. Галицькій в м. Івано-Франківськ проїхав перехрестя доріг на червоний сигнал світлофора та допустив зіткнення з належним позивачу автомобілем НОМЕР_1, внаслідок цього транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження. Учасники ДТП оформили ДТП складанням європротоколу. Страхова компанія, в якій було застраховано майнову відповідальність відповідача сплатила страховий платіж, який тільки частково компенсував заподіяну майнову шкоду. Тому позивач просив стягнути з відповідача грошові кошти на відшкодування шкоди завданої ДТП в частині, в якій не відшкодовано страховою компанією.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав, що в ньому зазначені та надав пояснення про те, що ним подано суду акт оцінки, на основі якого страховою компанією було здійснено страхову виплату і в якому зазначено на перелік пошкоджень автомобіля позивача.

В судовому засіданні відповідач та його представник заперечили позов з тих підстав, що до акту виконаних робіт не надано рахунків-фактур, відповідач пропонував допомогу, але позивач не прийняв її; на думку відповідача можливо позивач під час ремонту відремонтував інші деталі, які не було пошкоджено.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію технічного засобу САЕ№256331 автомобіль НОМЕР_1 належить позивачу.

Відповідно до пояснення відповідача щодо причин ДТП ним визнано свою вину у спірній ДТП з підстава проїзду перехрестя на червоний сигнал світлофора.

Відповідно до акту виконаних робіт від 12/03/2015 р. № 1502004, складеного приватний підприємцем ОСОБА_5 виконано відновлювальні роботи відповідно до калькуляції на суму 30961,22 гривень.

Відповідно до квитанції від 12/03/2015 р. позивач сплатив на користь ОСОБА_5 30961,22 гривень за відновлювальні роботи щодо автомобіля позивача.

Відповідно до інформації ПАТ «Альфа-банк» від 18/06/2015 р. позивачем отримано 10233,63 гривень на відшкодування шкоди від третьої особи в даному спорі.

Відповідно до платіжного документу №0224 25/09/2015 р. сплачено 1500 гривень.

23/09/2015 р. позивач та ОСОБА_1 уклали договір про надання правової допомоги позивачу в даному спорі на суму 1500 гривень.

29/09/2015 р. позивач та ОСОБА_1 склали акт виконаних робіт за договором про надання правової допомоги в цьому спорі на суму 1500 гривень.

Відповідно до витягу від 03/02/2016 р. ОСОБА_5 є суб`єктом підприємницької діяльності із надання послуг із технічного обслуговування та ремонту автомобілів та торгівлі в неспеціалізованих магазинах

Відповідно до висновку №113 експертного автотоварознавчого дослідження із визначення вартості матеріального збитку щодо обстеження пошкоджень автомобіля позивача та вартості збитку на 15/01/2015 р. було проведено огляд транспортного засобу безпосередньо після ДТП, встановлено усі пошкодження та їх види та визначено, що на 06/02/2015 р. позивачу завдано шкоду, яка полягає у відновному ремонті на суму 19404,41 гривень та у матеріальному збитку на суму 12280,85 гривень.

Відповідно до п. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В п. 1 ст. 1166 ЦК України вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 11 постанови пленуму Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ від 01 березня 2013 року Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути предявлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.

Відповідно до постанови пленуму Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ від 01 березня 2013 року Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 4 червня 2014 року в справі № 6-49цс14 власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до п. 33.2. Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Отже за обставин оформлення документів про ДТП у зазначений спосіб обмежується сума страхового відшкодування, яка підлягає виплаті страховиком. При цьому обсяг відшкодування шкоди особою, з вини якої ДТП було вчинено законом не обмежується.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином позивач на власний розсуд обирає особу, до якої може пред`явити відповідний позов чи до страховика, чи до страхувальника.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Так, відповідач не надав суду жодного доказу того, що він пропонував позивачу товари взамін пошкоджених, самостійно усунув наслідки своїх дій, надав грошові кошти на відшкодування шкоди.

Також відповідач не надав суду будь-якого обґрунтованого розрахунку на спростування позову.

В судовому засіданні відповідач заперечив позов на основі власного припущення про те, що розмір шкоди не відповідає збитку і можливо позивач відремонтував запчатини, яі не підлягали ремонту.

Разом з цим відповідно до п. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так само в ст. 10 ЦПК України вказано, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

В ст. 60 ЦПК України вказано, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Разом з цим відповідно до п. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Так в ст. 1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах вказано, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

В свою чергу відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Однак позивач не надав доказів про безпосередню вартість кожної із послуг правового характеру, які були надані представником. Перед судом не доведено не перевищення вартості кожної із послуг правового характеру понад встановлений законом розмір суми її граничної компенсації.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При цьому відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Разом з цим відповідно до п. 4 ст. 632 ЦК України, якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. З метою забезпечення принципу юридичної певності та юридичної визначеності сторін спору можна дійти висновку про те, що ціна складення позовної заяви та участь представника у судових засіданнях, яка передбачена в п. 4 ст. 632 ЦК України, відповідає сумі 800 гривень, які підлягають компенсації з урахуванням наданих суду доказів та обґрунтувань позову.

Таким чином позов обґрунтовано належним на те правовими підставами, однак суми компенсації витрат правового характеру підлягає зменшенню до 800 гривень.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд, -

УХВАЛИВ:

позов задовольнити частково;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 20727,59 гривень майнової шкоди, 800 гривень витрат на правову допомогу, 487,2 гривень на відшкодування з оплати судового збору;

в іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення. У разі відсутності сторін, під час проголошення судового рішення подається апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя С.О. Бородовський