18 травня 2016 року м. Словянськ Єд. унік. № 243/3331/16-ц
Провадження № 2/243/1856/2016
Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючий суддя Мінаєв І.М.
при секретарі судового засідання Копійко Г.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 державного майна України про стягнення заборгованості по заробітній платі, -
21.04.2016 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 державного майна України про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона працювала у відкритого акціонерного товариства (далі ВАТ) «Содовий завод» на різних посадах в період часу з 24.08.1987 року по 04.09.2000 року. Рішенням Словянського міського суду № 2-2332-1997 від 20.09.1997 року вирішено стягнути з ВАТ «Содовий завод» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 1122,98 грн. Виконавчий лист для виконання вказаного рішення суду було своєчасно надано до державної виконавчої служби Словянського міського управління юстиції, та прийнято до виконання. Однак, на теперішній час рішення суду не виконане.
Позивач неодноразово зверталася до ВАТ «Содовий завод» з вимогою виплатити заборгованість по заробітній платі, але кожен раз отримувала відмову у звязку з відсутністю коштів у товариства.
01.04.2011 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи.
10.09.2013 року колектив працівників ВАТ «Содовий завод» звернувся зі скаргою на невиконання товариством рішень Словянського міськрайонного суду до Президента України.
07.10.2013 року було отримано відповідь з прокуратури Донецької області, в якій йдеться про те, що колективна скарга працівників товариства направлена до Головного Управління юстиції в Донецькій області за належністю.
18.10.2013 року одержано лист № К-326-3992 державної виконавчої служби України на імя ОСОБА_3 (для інформування інших працівників товариства), згідно з яким постановою господарського суду Донецької області від 04.09.2003 № 5/174Б ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом. Внаслідок цього державним виконавцем було винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень. Всі виконавчі документи, згідно з актом передачі виконавчих документів від 21.03.2013 року, було передано арбітражному керуючому ВАТ «Содовий завод».
За весь час державні органи не вжили заходів щодо сплати заборгованості із заробітної плати та виконання рішень суду, не припинили порушення прав позивача протягом тривалого часу. Виконання остаточного рішення суду ОСОБА_1 чекає вже більше десяти років. За цей час інфляція поглинула нараховану заробітну плату.
Оскільки ВАТ «Содовий завод» на 100 % є державним підприємством, законом передбачена поряд із відповідальність боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи, якою є ОСОБА_2 державного майна України.
Посилаючись на ст. 619ЦК України, ст. 8 Конституції України, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 державного майна України на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 1122,98 грн. за рішенням Словянського міського суду у справі № 2-2332-1997 від 20.09.1997 року.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилась, надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача ОСОБА_2 державного майна України в судове засідання не зявився, про причини неприбуття представника відповідач суду не повідомив, клопотання про розгляд справи без участі представника ОСОБА_2 до суду не надходило.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Суд на підставі ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 тривалий час перебувала у трудових відносинах з ВАТ «Содовий завод», та 20.10.1997 року Словянським міським судом Донецької області по цивільній справі № 2-2332-97 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1, вирішено стягнути з ВАТ «Содовий завод» на користь позивача ОСОБА_1 заробітну плата в розмірі 1122,38 грн. (а. с. 3)
В даному випадку суд не погоджується з доводами позивача стосовно того, що відповідач має нести додаткову (субсидіарну) відповідальність за дії ВАТ «Содовий завод», виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 619 ЦК України, договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.
Згідно з ч. 2 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у звязку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.
У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею. При цьому у першу чергу задовольняються вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у звязку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обовязків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, що направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, що направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у звязку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідної допомоги, належної працівникам у звязку з припиненням трудових відносин та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 152 ЦК України, акціонерне товариство господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями. Акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобовязаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобовязаннями товариства і несуть ризик збитків, повязаних з діяльністю товариства, у межах вартості акцій, що їм належать (крім випадків, установлених законом).
Абзацами першим та другим ч. 2 ст. 3 Закону України «Про акціонерні товариства» встановлено, що акціонерне товариство не відповідає за зобовязаннями акціонерів. До товариства та його органів не можуть застосовуватися будь-які санкції, що обмежують їх права, у разі вчинення акціонерами протиправних дій, крім випадків, визначених законом. Акціонери не відповідають за зобовязаннями товариства і несуть ризик збитків, повязаних з діяльністю товариства, тільки в межах належних їм акцій. До акціонерів не можуть застосовуватися будь-які санкції, що обмежують їх права, у разі вчинення протиправних дій товариством або іншими акціонерами.
Окрім того, ВАТ «Содовий завод» є юридичною особою, не є казенним підприємством, та за приписами ч. 1 ст. 176 ЦК України, держава, ОСОБА_4 Крим, територіальні громади не відповідають за зобовязаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.
Суд не приймає до уваги посилання позивача на вимоги ст. 619 ЦК України, оскільки до спірних правовідносин має застосовуватись трудове законодавство, зокрема, Кодекс законів про працю України, а додаткова (субсидіарна) відповідальність не може застосовуватись до трудових правовідносин, оскільки виникає лише у разі порушення зобовязання.
В даному випадку між позивачем та відповідачем не існувало жодних зобовязань, вони не знаходились у трудових відносинах, а тому у відповідача не виникає обовязок перед позивачем щодо виплати сум, належних від підприємства ВАТ «Содовий завод».
Також, судом вбачається, що в поданій позовній заяві про стягнення заборгованості по заробітній платі та додатній до позовної заяви копії виписки з рішення суду (а. с. 3) наявні суттєві протиріччя, а саме в заявлених позовних вимогах позивач посилається на рішення Словянського міського суду, яким було вирішено стягнути з ВАТ «Содовий завод» на її користь суму заборгованості по заробітній платі в сумі 1122,98 грн., від 20 вересня 1997 року, при тому, що з доданої копії виписки з рішення суду вбачається дата його ухвалення 20 жовтня 1997 року, а також інша сума заборгованості по заробітній платі, присуджена до стягнення, у розмірі 1122,38 грн. Отже, надані позивачем докази є недостатніми та сумнівними, а тому не можуть бути прийняті судом як допустимі.
З огляду на вищенаведене, керуючись принципами розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 державного майна України про стягнення заборгованості по заробітній платі, задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 державного майна України про стягнення заборгованості по заробітній платі, відмовити.
Судові витрати віднести на рахунок держави.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення складено та підписано у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя

Словянського міськрайонного суду ОСОБА_5