У Х В А Л А

Іменем України

10 червня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Леска В.В., Джуги С.Д.

за участю секретаря: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах якої діє ОСОБА_3 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 28 квітня 2016 року по справі за заявою ОСОБА_2 про зміну способу і порядку виконання рішення суду,

в с т а н о в и л а :

Зазначеною ухвалою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про зміну способу і порядку виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду ухваленого про справі за позовом ОСОБА_2 до Ужгородської міської ради про зобовязання вчинити певні дії.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права та постановити нову ухвалу про задоволення заяви. Зокрема, вказує на те, що в даному випадку доведена наявність виняткової обставини, а саме відсутність присудженого майна в натурі. Також посилається не те, що тривале невиконання судового рішення ухваленого проти держави суперечить ст. 6 ЄКЗПЛ та одночасно становить втручання у право на мирне володіння майном згідно пункту першого Протоколу №1 до Конвенції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що на виконанні Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області знаходився виконавчий лист №308/14739/14-ц від 19.06.2015 року виданий Ужгородським міськрайонним судом про зобовязання ВК Ужгородської міської ради надати ОСОБА_2 благоустроєне житло у вигляді окремої ізольованої квартири у м.Ужгород на сім'ю у складі трьох осіб. Постановою головного державного виконавця від 13.10.2015 року закінчено виконавче провадження за вказаним виконавчим листом на підставі п.11 ч.1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження».

Представник стягувача ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою в якій просив суд змінити спосіб і порядок виконання вказаного судового рішення, а саме замість зобовязання надати квартиру стягнути з боржника компенсацію у розмірі 1 241 000 грн.

У частині першій статті 36 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Така ж норма міститься і в ст. 373 ЦПК України.

Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановленого статтею 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Таким чином заява ОСОБА_2 про зміну способу та порядку виконання судового рішення з стягнення боргу на визнання права власності є фактично зміною рішення суду по суті та відповідно зміною способу захисту, передбаченого статтею 16 ЦК України, що в порядку ст.373 ЦПК України не допускається.

При цьому колегія суддів враховує висновки ВСУ викладені в Постанові №6-1829цс15 від 25.11.2015 року.

Колегія суддів відхиляє послання апелянта на наявність такої виняткової обставини як відсутність присудженого майна в натурі, оскільки судовим рішенням по справі №308/14739/14-ц не присуджувалося на користь ОСОБА_2 якесь конкретно визначене індивідуалізоване майно. По даній справі фактично ухвалено рішення про зобовязання вчинити певні дії, порядок виконання якого визначено ст. 75 ЗУ «Про виконавче провадження», що державним виконавцем і зроблено виходячи зі змісту постанови про закінчення виконавчого провадження. Зміна способу виконання рішення про зобовязання вчинити дії щодо надання стягувачу квартири (не визначено та не індивідуалізованої конкретно) не допускається на стягнення компенсації вартості такої квартири, оскільки таке є фактично зміною способу захисту.

Щодо посилання апелянта на ЄКЗПЛ, то колегія суддів констатує, що самі по собі вказані обставини також не є підставою для зміни способу виконання судового рішення в порядку ст. 373 ЦПК України. Порушення ЄКЗПЛ в аспекті тривалого невиконання державою рішення ухваленого проти неї можуть тягнути зовсім інші наслідки для держави, однак таке в жодному разі не є підставою для зміни способу виконання судового рішення.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись 307, 312, 314, 315, 373 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах якої діє ОСОБА_3 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 28 квітня 2016 року відхилити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 28 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді