Єдиний унікальний номер 243/9722/15-ц Номер провадження 22-ц/775/461/2016
Головуючий у 1 інстанції Лаптєв М.В. Єдиний унікальний номер 243/9722/15-ц
Доповідач Постолова В.Г Номер провадження 22-ц/775/461/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Постолової В.Г.

Суддів: Санікової О.С., Краснощокової Н.С.

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Слов*янського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2015 року та на ухвалу Слов*янського міськрайонного суду Донецької області від 1 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації людини, відшкодування моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди та за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення

В С Т А Н О В И В:

В червні 2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачки, який в подальшому доповнила , посилаючись на те, що діями відповідачки , які відобразилися у неправдивому змісті та недостовірній інформації викладеній у процесуальних документах пред*явлених до суду по її заяві про стягнення аліментів на дитину , в її поясненнях на зустрічний позов, доповненні , клопотанні, які на її думку є образливими, бездоказними та не маючими відношення до предмету позову- була принижена її честь, гідність та ділова репутація її , як громадянина, право на тайну про стан її здоров*я , право на конфіденціальну інформацію про неї та її сина, оскільки характер та зміст висловлювань створює негативне враження і осад, а наведена в позові про стягнення аліментів та поясненні на зустрічний позов термінологія є нічим іншим , як наклепом, тобто неправдою, яка була поширена з метою знеславити, зганьбити, заплямувати її як особу , чим їй було спричинено моральну шкоду.

Зокрема, відповідачка в процесуальних документах до суду та в судовому засіданні під час розгляду справи поширила недостовірну та негативну інформацію стосовно неї та її сина ОСОБА_3 :

- що її син не надає в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини-доньки;

- з метою незаконного присвоєння дитині прізвища матері 3.02.2015 року в органах РАГС повідомляє, що зв*язку з колишнім чоловіком немає та він перешкоджає реєстрації дитини, тоді як в позовній заяві зазначає не тільки адресу ОСОБА_3 а й усі номери телефонів , в тому числі і номер , який відомий лише близькому колу осіб;

- що після отримання листа від ОСОБА_1 17.04.2015 року у неї пропало молоко і надає довідку лікаря від 20.04.2015 року в якій лікар зазначає іншу адресу проживання дитини, яку не було вказано в позовній заяві ;

- «ты кошку удушила»;

- що в зустрічному позові «нет ни йоты правды, у этих людей совершенно нет морали и степень цинизма переходит все границы. Повинуясь своей алчности они даже отчаялись сделать попытку уклониться от алиментов»;

- «ответчик с устойчивой алкогольной зависимостью, с психической неадекватностью- может обеспечить физиологическую потребность /ребенка/грудью своей матери ОСОБА_1, немощной… с психической неадекватностью» ;

- у нього «комплекс неполноценности.., родился з физиологическими недостатками…проявляються симптомы шизофрении, постоянно употребляет алкоголь, лечился от алкогольной зависимости безуспешно, признаки шизофрении прогрессируют…»;

- «що я була свідком інціденту , що мій син справляв нужду на телевізор» ;

- «представляет его интересы»инвалид 2-й группы с психическим расстройством, не законченным курсом лечения в областном психоневрологическом диспансере где она проходила лечение психической неадекватности.Диагноз-хронический стресс-проявление стресса-агрессия, суд не палата №6, выписку подтверджающую этот факт предоставляю»;

- просить суд »назначить судебно-психиатрическую експертизу на предмет психической адекватности меня ,т.к вести спор з лицом сомнительной психической адекватности не представляется возможным» ;

- що я і мій син «фабрикуем грязную тяжбу против дочери и внучки», «представляет суду фиктивные телеграммы от 13.01.2015- стряпня рукой ОСОБА_4 о том, что Укртелеком сделал соответствующую отметку»;

- «из-за таких юристов и нотариусов ОСОБА_4 моя страна погрязла в юридическом невежестве, а простой рабочий зарабатывая материальные блага для таких иждивенцев-не может востребовать своих законных прав»;

- стверджує, що на ОСОБА_1 обліковуються 2 квартири, він торгує машинами , вимагає від суду проведення судових експертиз інтелектуальної адекватності та морально-нравственних якостей ОСОБА_1 та ОСОБА_5та садиских наклонностей і паразитичної моралі з психичними розладами ОСОБА_3.»;

- « после подачи истицей иска в суд ответчик прекратил оказывать навязанную ничтожную добровольную помощь что доказывает наглую ложь ОСОБА_5 в отношении добровольной помощи» ;

- « помощь ответчика на ребенка в 38% от прожиточного минимума характеризует ОСОБА_5 -отца и бабушку- как юридических аферистов преследующих свои корыстные цели-уклониться от алиментов по закону». - »перед нами либо больные люди с прогрессирующей манией величия, посягающие на личную жизнь и волеиз*явление истицы, либо аферисты с откровенной насмешкой над правосудием»;

- «поскольку ОСОБА_4 проходила лечение в психоневрологическом диспансере и имеет диагноз «хронический стресс с проявлением агрессии «истица видит реальную угрозу не только своей жизни , но и ребенку и опасается этой угрозы не только со стороны матери /ОСОБА_4./ но и ОСОБА_5 также свидетельствует о психической неадекватности этой семьи»;

- «договор сфабрикованный с ОСОБА_6-имеет почерк ОСОБА_4, ложными письмами манипулирует ОСОБА_4 ; в якості»доказів» приводить нелегальний запис телефоної розмови ОСОБА_3 та ОСОБА_6 без їх згоди на це ;

- «мама в 2003 г. проходила лечение в психоневрологическом диспансере с агрессивным/судя по угрозе-убить/неконтролируемым сознанием, преследует цель любым способом уклонить сына от алиментов своему ребенку. Сын… поддерживает ее преступный характер иска»;

- « дошло до угроз убийством ОСОБА_4. Мое утверджение подтвердженное доказательствами/выписка о прохождении лечения в психдиспансере/. О психической неадекватности ОСОБА_4 и предполагаемого слабоумия ОСОБА_7-представленные истицей в описанном поведении и поступках ОСОБА_5 суд будет игнорировать сомнительную адекватность ОСОБА_1-то завтра истица получит телесные увечья», «истица подала на алименты по закону, а получила наглую циничную клевету…посягательство на личную жизнь и свободу волеиз*явления, угрозу убийством»;

-«ОСОБА_4 , сознательно используя свою юридическую практику аферистов-пытаются ложью, клеветой, затаптывая истину закону в грязь своих инсинуаций , добиться своих гнусных целей-уклонится от алиментов под государственным надзором…»;

-» больное воображение ОСОБА_1 корыстные цели…свидетельствуют о нездоровой интеллектуальной способности (ОСОБА_4.) и наклонностях афериста, указывает на признаки маразма со следами паранойи»;

- «твоя мать заявила в коридоре суда что она меня посадит, затаскает по судам…учитывая нездоровое психическое состояние твоей матери»

Просила стягнути з відповідачки моральну шкоду в розмірі 20000 грн, судові витрати у розмірі 4000 грн, пов*язані з явкою до суду, зобов*язати відповідачку принести письмово публічно в засіданні суду під запис технічними засобами вибачення, визнати її права на честь, гідність та ділову репутацію, право на тайну про стан її здоров*я, право на незбирання та нерозповсюджування інформації про особисте життя та конфіденційної інформації без її згоди, тайну телефоних та інших розмов, право на нерозповсюджування негативной , образливою, принижуючої інформації-протиправо та умисно порушенними відповідачкою та припинити незаконні дії відповідачки, які порушують гарантовані Конституцією та законами України її права.

Не погодившись з вказаним позовом відповідачка ОСОБА_2 подала зустрічний позов про відшкодування моральної шкоди , свої вимоги мотивуючи тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 є надуманими та безпідставними, а зміст позову є суцільним наклепом , що в сукупності стало підставою для її емоційних переживань та нервів.

Просила стягнути з ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 10000 грн. та судові витрати.

Рішенням Слов*янського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2015 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації людини, відшкодування моральної шкоди відмовлено.

В задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову , посилаючись на його незаконність, неповне з*ясування судом обставин та доказів по справі, порушення норм процесуального та матеріального права , Конституції України, рішень Європейського суду, Конвенції про захист прав людини, гарантій ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року.

В січні 2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення , посилаючись на те, що судом при ухвалені рішення суду від 14.12.2015 року по її позовній заяві з 3-ма доповненнями не ухвалено рішення , по яким сторонами надавалися докази та давалися пояснення.

Ухвалою Слов*янського міськрайонного суду Донецької області від 1 квітня 2016 року в задоволені заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду , посилаючись на її незаконність, порушення норм процесуального та матеріального права, Європейської конвенції , практики і рішень європейського суду, гарантій ЦК України, Конституції України.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 не з*явилася до суду апеляційної інстанції, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи відповідно до телефонограми, просила розглянути справу у її відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 та її представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_1 в повному обсязі , суд виходив з того, що викладена інформація в поданій ОСОБА_2 позовній заяві про стягнення аліментів та її поясненнях на зустрічний позов не є фактичним твердженням, а є реалізацією ОСОБА_2 свого конституційного права , оціночними судженнями , тобто вираженням суб*єктивної думки і поглядів, оцінку змісту яких має надавати безпосередньо Дружківський міський суд до якого подано позов, що відповідає судовій практиці Європейського суду з прав людини (справа « Лінгенс проти Австрії», справа «Нікула проти Фінляндії», справа « Яновський проти Польші та інш.) при тлумаченні положень статті 10 Конвенції « Про захист прав людини основоположних свобод» , а саме кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів , одержувати та передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов*язане з обов*язками і відповідальністю , може підлягати таким формальностям , умовам, обмеженням або санкціям , що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки , територіальної цілісності або громадської безпеки , для запобігання заворушенням або злочинам , для охорони здоров*я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам по справі та нормам матеріального права.

Встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 є колишньою невісткою позивачки ОСОБА_1, з якою її син ОСОБА_3 знаходився в зареєстрованому шлюбі.

Встановлено, що у провадженні Дружківського міського суду Донецької області знаходилася цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про привласнення дитині прізвища батька, зобов*язання органу державної реєстрації актів громадянського стану внести відповідні зміни прізвища дитині в актовий запис про народження дитини та видати нове свідоцтво про народження, усунення перешкод в спілкуванні з дитиною, зобов*язання ОСОБА_2 негайно повідомити фактичну адресу мешкання дитини, оспарювання батьківства, відшкодування матеріальної та моральної шкоди .

У вказаній справі позивачка ОСОБА_1 представляла інтереси свого сина ОСОБА_3 і у якій 30 жовтня 2015 року було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_8,ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ? частки з усіх видів заробітку та про відмову у задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_3

З матеріалів справи вбачається , що під час розгляду вказаної справи відповідачка ОСОБА_2 подала до суду свої письмові пояснення , доповнення , заперечення на зустрічний позов, клопотання , в яких вона виклала своє бачення по виниклому спору, обставини, якими обґрунтовувала свої позовні вимоги та заперечення щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_3

Інформацію, викладену відповідачкою у процесуальних документах до суду та в судовому засіданні відносно неї та її сина позивачка вважала недостовірною, негативною, такою, що ганьбить її честь і гідність та ділову репутацію, та завдає моральну шкоду.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночним судженням, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст. 10 Конвенції«Про захист прав людини і основоположних свобод».

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

Згідно зі ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідної дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові ОСОБА_1 в повному обсязі , оскільки інформація, на яку посилається позивачка, викладена відповідачкою у процесуальних документах та у судовому засіданні , з метою реалізації своїх процесуальних прав, направлених на захист прав, свобод та законних інтересів при розгляді цивільної справи, у якій встановлювалася судом наявність або відсутність підстав для задоволення або відмови в задоволені позовів про стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_3, а не з метою приниження честі та гідності позивачки. Тобто зазначена інформація не є недостовірною та такою, що принижує честь та гідність позивачки , а тому законних підстав для задоволення позовних вимог позивачки ОСОБА_1 про захист честі,гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди немає.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність правових висновків суду вони не впливають та їх не спростовують та не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

А зайве посилання суду на п.16 роз*яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 також не впливає на правильність висновків суду та не є порушенням норм матеріального права.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає. Рішення в іншій частині сторонами не оскаржувалося.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України та в межах заявлених ними вимог.

Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд , що ухвалив рішення , може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення , якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення , не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню,майно , яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 "Про судове рішення у цивільній справі" додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Приймаючи до уваги, що під час ухвалення судового рішення судом розглянуті всі вимоги позивачки, зазначені в позовній заяві та в 3-х доповненнях до неї , дана правова оцінка її доводам та доказам та відповідність її вимог до норм закону та встановлених обставин у справі і на підставі цього ухвалено рішення про відмову в повному обсязі у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про захист честі , гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди , суд дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для ухвалення додаткового рішення , оскільки заявлені позивачкою підстави для ухвалення додаткового рішення були предметом обговорення під час судового розгляду і не можуть бути задоволенні додатковим рішенням.

Доводи позивачки про те, що не всі вимоги позову судом вирішені є безпідставними.

Відповідно до ч.1 п.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо суджом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

З огляду на викладене ухвала суду відповідає вимогам процесуального закону , наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а тому законних підстав для її скасування немає .

Керуючись ст. ст. 303,307, 308,312-315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 відхилити .

Рішення Слов*янського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2015 року залишити без змін .

Ухвалу Слов*янського міськрайонного суду Донецької області від 1 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: