Справа № 344/1559/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1192/2016
Головуючий у 1 інстанції Ковалюк І. П.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Горейко М.Д., Меленко О.Є.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю: відповідача - ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про витребування автомобіля з незаконного володіння, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Івано-Франківського міського суду від 18 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_5 з позовом про витребування автомобіля з незаконного володіння. Позовні вимоги обґрунтував тим, що відповідач, користуючись автомобілем МАЗ, д.н.з. НОМЕР_2, який придбала у нього за договором купівлі-продажу від 09.02.2013 року, відмовляється сплачувати кошти за даний автомобіль у розмірі 24 000 грн. Посилаючись на те, що ОСОБА_2 володіє його автомобілем без достатніх на те правових підстав, що підтверджується рішенням апеляційного суду від 13.01.2016 року, просив витребувати з її володіння вищевказаний автомобіль та стягнути судові витрати по справі.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 18 квітня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Постановлено витребувати автомобіль МАЗ, 1979 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 із незаконного володіння фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та передати його ОСОБА_3 Також постановлено стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 551,20 грн судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт вважає, що судом першої інстанції неналежно оцінено докази по справі, Зокрема, суд першої інстанції не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_6, з яких вбачається, що він передав автомобіль, ключі та свідоцтво на нього невідомому чоловіку, а не їй. При цьому, вона зазначає, що автомобілем вона не користується по даний час, оскільки вона не була згідна на умови позивача про повернення їй документів на машину після повної сплати нею вартості даного автомобіля. ОСОБА_2 також вказує, що автомобіль не був переданий їй у власність, що підтверджується довідкою №73 від 18.06.2015 року. Окрім цього, апелянт звертає увагу суду на те, що оскільки позивачем не наведено доказів того, що спірний автомобіль знаходиться у її фактичному володінні, то, на її думку, вимоги позивача про витребування майна є необґрунтованими. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу з наведених мотивів підтримала. Крім того, пояснила, що вона дійсно мала намір придбати автомашину у ОСОБА_3 для доставки фруктів та овочів, зокрема, із Закарпаття, для їх реалізації у м.Івано-Франківську. В цьому полягала її підприємницька діяльність. З метою придбання автомашини вона двічі зустрічалась із ОСОБА_3 При цьому був присутній ОСОБА_7, який раніше співпрацював з нею. ОСОБА_2 у засіданні апеляційного суду ствердила, що автомашину у ОСОБА_3 вона не придбала. Пояснити де саме в даний час перебуває транспортний засіб, належний позивачу не може, однак, не виключає, що автомашина може знаходитись у Сабатова. Відповідачка також пояснила, що ОСОБА_3 пред'являв до неї вимоги щодо доплати за автомашину або її повернення, погрожуючи при цьому розправою. Однак, вона до правоохоронних органів не зверталась. Вважає, що така негативна реакція позивача виникла внаслідок відмови її від виконання письмового договору про придбання автомашини. Рішення суду першої інстанції вважає незаконним, просить його скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у позові ОСОБА_3

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги заперечила, вказавши на те, що відповідачка в засіданні суду першої інстанції щодо дійсних обставин давала непослідовні пояснення. Представник позивача, зокрема, вказала на те, що ОСОБА_2 на зустріч із продавцем автомашини прибувала двічі у супроводі свого сожителя і помічника по її підприємницькій діяльності на прізвище «ОСОБА_7». Він її на автомашині «ВАЗ -2108» спочатку привозив у м. Тлумач, тобто за місцем проживання ОСОБА_3 і місцем знаходження належної йому автомашини марки «МАЗ», а потім - в автопарк м.Івано-Франківська для перевірки автомашини на оглядовій ямі. В автопарку ОСОБА_6 ОСОБА_2 після огляду й була передана названа вище автомашина, ключі і техпаспорт. Представник позивача зауважила, що маючи документи і ключі, ОСОБА_2 тривалий час використовувала для здійснення підприємницької діяльності згадану автомашину ОСОБА_3 без перереєстрації права власності. Рішення суду першої інстанції вважає законним і справедливим, тому просить його залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи доказів та пояснень свідка ОСОБА_6 прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_2, користуючись автомобілем марки «МАЗ» без відповідної на те правової підстави, порушує право власності позивача, який є законним власником даного автомобіля. З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів з огляду на таке.

З матеріалів справи, зокрема, із довідки МВС №73 від 18.06.2015 року вбачається, що власником спірного автомобіля МАЗ, 1979 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, являється позивач ОСОБА_3 (а.с.5).

09.02.2013 року між сторонами було укладеного договір купівлі-продажу даного автомобіля, за умовами якого ОСОБА_3 мав передати у власність ОСОБА_2 вказаний автомобіль, а остання зобов'язалась сплачувати протягом 3-х місяців по 5665 грн щомісячно вартість автомобіля, а всього 24 000 грн. При цьому, перший внесок за автомобіль становив 7000 грн. (а.с.4). Колегія суддів зауважує, що даний договір жодна із сторін не оспорювала, і в судовому порядку цей договір недійсним не визнавався.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 згідно досягнутої домовленості в лютому 2013 року передав ОСОБА_2 згадану вище автомашину, ключі від неї та свідоцтво про реєстрацію (технічний паспорт). Такий висновок судом зроблено на підставі пояснень позивача ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_6 Крім того, колегія суддів зауважує, що в засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 не заперечила можливості того, що названа вище автомашина знаходиться не у власника, а в її знайомого на прізвище «ОСОБА_7», який раніше допомагав їй у веденні підприємницької діяльності. На думку колегії суддів, таке твердження можна розцінити як непряме визнання обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_3, з яким щодо продажу і передачі автомашини домовлялась саме вона, а не інша особа. Тому не можуть бути прийняті до уваги посилання апелянта ОСОБА_2 на те, що позов про зобов'язання її до повернення автомашини власнику є безпідставним.

За змістом ст.303 ЦПК України апеляційний суд не вправі переоцінювати докази, досліджені судом першої інстанції у встановленому законом порядку. Згідно ч.2 ст.303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить посилання на порушення судом першої інстанції встановленого законом порядку дослідження доказів, не вказується в ній і на наявність нових доказів, які б давали підставу для висновку про необґрунтованість позову та для скасування судового рішення.

Статтею 387 ЦК України встановлено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Зі змісту даної статті можна зробити висновок, що позови про витребування майна на підставі ст. 387 ЦК України підлягають задоволенню у випадках, коли у власника (володільця) майна, що вибуло з його володіння і перебуває у неправомірному (незаконному) володінні іншої особи, залишається право на це майно. Такий висновок викладений у постанові ВСУ від 27.05.2015 року у справі №6-159цс15.

Таким чином, оскільки спірний автомобіль перебуває у власності ОСОБА_3, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про його витребування із незаконного володіння відповідача ОСОБА_2

Приймаючи до уваги вище викладене, на думку колегії суддів, рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 ухвалено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права. Доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують. Тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 218; 303; 307; 308; 313; 314; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а рішення Івано-Франківського міського суду від 18 квітня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: М.Д. Горейко

О.Є. Меленко