Провадження № 2/638/575/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2016> Дзержинський районний суд міста Харкова у складі :

головуючого у справі - судді Гайдук Л.П.

за участю секретаря - Литвиненко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» з вимогою про розірвання договору фінансового лізингу та стягнення коштів. В подальшому позивач змінив предмет позову та просила суд визнати недійсним укладений договір фінансового лізингу та стягнути кошти. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 серпня 2015 року вона уклала з відповідачем договір фінансового лізингу № 000360, відповідно до якого товариство зобовязалось придбати у свою власність та передати їй у користування автомобіль марки «Фольксваген Тіguan 2.0.», а позивач зобовязалась періодично сплачувати за користування автомобілем лізингові платежі. Позивач вважає, що умови договору фінансового лізингу не відповідають діючому законодавству та порушують її права як споживача. Так, за умовами вищезазначеного договору до отримання предмета лізингу - автомобіля позивач має сплатити товариству передбачені даним договором платежі: адміністративний платіж в розмірі 50% від вартості предмету лізінгу , авансовий платіж, комісію за передачу у лізинг. Окрім того, додаток №3 щодо графіку та умов сплати до договору ,що є його суттєвою частиною, нею не підписувався та в неї відсутній. Умовами договору п.12.1. передбачено, що у випадку розірвання договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу лізингодавець повертає 60% сплачені кошти за вираховуванням штрафу за дострокове розірвання 40% від сплаченої суми авансового платежу, який лізингодавець утримує. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. Отже комісія за організацію не входить до складу першого авансового платежу по договору, який сплачується на відшкодування предмету лізингу. Такі умови позивач вважає несправедливими, а обовязок сплатити 50 % вартості автомобіля у вигляді адміністративного платежу є фактичним залученням коштів для його придбання, що потребує ліцензії як для залучення фінансових активів від фізичних осіб, яка відсутня. Також позивач зазначає, що укладений договір між сторонами є змішаною формою договору оренди та купівлі-продажу до якого повинні застосовуватись положення ст.220 ЦК України, оскільки договір не було посвідчено нотаріально. У звязку з наведеним просить визнати недійсним вищезазначений договір та застосувати наслідки нікчемного та недійсного правочину і стягнути з ТОВ «Лізінгова компанія «Ваш авто» на її користь сплачені за договором лізингу платежі в розмірі 57 600 гривень та 631,20грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з*явився з невідомих суду причин, надав письмові заперечення, в яких зазначив, що позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки 02.11.2015р. договір між сторонами було розірвано. Також в письмових запереченнях зазначив, що ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» займається виключним видом господарської діяльності по наданню окремої фінансової послуги фінансового лізингу без набуття спеціального статусу фінансової установи та отримання ліцензії, оскільки така процедура на сьогоднішній день не передбачена нормами чинного законодавства України. Відповідно до Положення про надання послуг з фінансового лізингу від 22.01.2004р. № 21 відповідач отримав довідку ФЛ № 1335 від 11.06.2015р. відповідно до якої компанію було взято на облік як установу з правом надавати послуги з фінансового лізингу, тому компанія не здійснює прямого та опосередкованого залучення фінансових активів від фізичних осіб, лізингоодержувач сплачує аванс за транспортний засіб, а саме суму, яка відшкодовує частину вартості обраного ним предмета лізингу, що прямо передбачено Законом України «Про фінансовий лізинг». Позивач сплатила передбачений лізинговий платіж в розмірі 57600,00грн. з відповідним призначенням «Адміністративний платіж», проте відповідачем не було передано товар у користування позивачу, оскільки нею не здійснена сплата обов*язкового «Авансового платежу» та «Комісії за передачу транспортного засобу», таким чином, у відповідача відсутній обов*язок по передачі транспортного засобу у користування позивача у зв*язку з невиконанням ним своїх договірних зобов*язань. Також відповідач зазначив, що чинним законодавством України не передбачена нотаріальна форма укладення договору фінансового лізингу, оскільки фінансовий лізинг регулюється спеціальними законами, а отже до договору лізингу можуть застосовуватися загальні положення про найм та оренду лише з урахуванням спеціальних особливостей, встановлених законом. Окрім того, відповідач зазначив, що між сторонами було укладено договір непрямого фінансового лізингу, тобто лізингодавець зобов*язаний придбати в майбутньому обраний предмет лізингу тільки після виконання встановлених договором умов лізингоодержувачем та передати його у користування, тому положення ст. 799 ЦК України до правочинів фінансового лізингу не застосовується та нотаріальна форма договору чинним законодавством України не вимагається.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 серпня 2015року між позивачем і відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 000360 з додатками, за умовами якого ТОВ «ЛК «Ваш авто» зобовязалося придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді автомобіля та передати це авто у користування позивача, яка у свою чергу зобовязалась сплачувати за користування предметом лізингу періодичні лізингові платежі згідно графіку в розмірі 654 грн. 22 коп. щомісяця. Договір фінансового лізингу передбачає право позивача отримати автомобіль у власність за умови повної сплати його вартості та інших витрат.

Згідно пункту 1.7 договору предмет лізингу передається у користування позивача не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати нею на рахунок товариства адміністративного платежу, авансового платежу, комісії. Пунктом 9.1. зазначено, що авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу у розмірі 50%. Сторони погодили, що внесення платежів відбувається до графіків, визначених в додатках № № 1,3.

25.08.2015року на виконання умов договору фінансового лізингу позивач сплатила товариству адміністративний платіж в розмірі 57 600 гривень та 631, 20 грн. комісію за переказ коштів.

Однак, відповідач відмовився передавати предмет лізингу з посиланням на те, що договором передбачено передачу предмету договору в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодерджувачем на рахунок лізингодавця адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за організацію та оформлення договору та комісії за передачу предмета лізингу, а сплачена сума 57 600 гривен є адміністративним платежем.

Також, пункт 12.1 розділу 12 договору встановлює жорстку односторонню відповідальність лізингоодержувача не лише за будь-яке порушення зобовязання, а й за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

З огляду на вищезазначене, аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 25 серпня 2015року, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Згідно пункту 1.4 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України.

Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 25 серпня 2015 року, укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» та ОСОБА_1, нотаріально посвідчено не було.

На підставі вищенаведеного, суд визнає договір фінансового лізингу № 000360, укладений 25 серпня 2015р. між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» недійсним та застосовує наслідки недійсності правочину, а також стягує з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 57 600грн. та в розмірі 631,20грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 582,00грн.

Керуючись ст. ст. 203, 215, 220, 227, 509, 628, 799, 806, 808 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. ст. 4, 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів задовольнити.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу № 000360, укладений 25 серпня 2015р. між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» із застосуванням наслідків недійсності правочину.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 57 600грн. (п*ятдесят сім тисяч шістсот гривень) та в розмірі 631,20грн., які були сплачені за квитанцією № 01DN44015 від 25 серпня 2015р.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» на користь держави судовий збір в розмірі 582грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий Суддя: