солом`янський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2016 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі судді Кицюк В.С.,

за участю секретаря Піддубняк І.О.,

представника заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_2 про розстрочку виконання рішення суду, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернулася до суду із вищезазначеною заявою, в якій просить суд розстрочити виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за проживання в гуртожитку, мотивуючи свої вимоги з урахуванням пояснень свого представника в судовому засіданні тим, що судом задоволено позов, рішення набрало законної сили, проте за наявності бажання оплатити борг, самої такої можливості позивач підкреслює не має, оскільки сама вже два роки не працює, проживає з чоловіком, який отримує мінімальну заробітну плату, розмір якої не здатний забезпечити потреби родини на місяць. Просить з цих підстав розстрочити виконання рішення таким чином - перший платіж 341,69 грн., щомісячно по 200,00 грн.

Інші особи, які приймали участь у даній справі, в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлялися належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України. Їх неявка не перешкоджає розгляду заяви.

Заслухавши представника заявника та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року задоволено в повному обсязі позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та стягнуто на користь останнього з ОСОБА_2 заборгованість за проживання в гуртожиткув розмірі 14 498,09 грн.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 липня 2016 року зазначене рішення залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

В той же час, на питання суду чи виконується рішення суду заявником, з урахуванням того, що на теперішній час вже минуло 5 місяців відтоді, як воно набрало законної сили, представник заявника відповіла, що ні, навіть по 200,00 грн. не сплачується як запропоновано самим заявником.

Твердження при цьому представника заявника про те, як при відсутності роботи заявник буде сплачувати і по 200,00 грн. щомісячно, відповіді не надала, проте припустила, що заявник може влаштуватися на роботу.

Також виявилося незрозумілим, чому на даний час заявник не отримує і допомоги по безробіттю і за спливом 2 років, наявності відповідної кваліфікації за спеціальністю, перебування на обліку в службі зайнятості не влаштувалася на роботу за відсутності при цьому протипоказань по стану здоров'я.

Згідно з ч.1 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

В той же час, відповідно до ст.373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), зокрема, за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ в десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і лише у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання.

Як роз'яснено у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2013 року за №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду, потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність іншого майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувану, стихійне лихо, іншій надзвичайні події тощо)

До таких можна віднести обставини, які свідчать про те, що майнове становище боржника не дає змоги виконати вимоги виконавчого документа у встановлені строки чи є спосіб або порядок виконання більш вигідний для боржника.

Наведені заявником та його представником обґрунтування, покладені в основу необхідності розстрочення виконання рішення суду, яке набрало законної сили, не є за своїм змістом винятковими обставинами, які ускладнюють або унеможливлюють виконання такого рішення.

Навпаки, з урахуванням тривалого перебування самої даної цивільної справи в провадженні суду суд розцінює таку поведінку заявника при подачі даної заяви як подальше небажання вже не тільки отримати рішення по суті заявлених вимог, але і привести його до виконання і поновити негайно порушення прав позивача.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 року по справі № 1-7/2013, є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом .

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2004 року по справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43)

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Судове рішення як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Крім того, суд звертає увагу сторін на те, що перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особі (справа "Скопелліті проти Італії" від 23 листопада 1993 року), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25 березня 1999 року)

Таким чином, згідно зі статтею 6 Конвенції виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду, завершальною стадією судового провадження. Бажання чи небажання сторони не на користь якої ухвалено рішення суду, не може бути враховано як поважна причина його невиконання, а навпаки, може бути предметом розгляду зовсім іншого провадження.

Наведені вище підстави суд вважає неспроможними для задоволення заяви про розстрочення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 373 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про розстрочку виконання рішення суду - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду м.Києва через Солом`янський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її оголошення.

Суддя: В.С. Кицюк