АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/719/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 7 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

з участю: адвокатів: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

представника позивача ОСОБА_8,

відповідача ОСОБА_9,

представника відповідача ОСОБА_10,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_11 ОСОБА_8 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 29 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_9, Городищенської міської ради, третя особа Відділ Держземагенства у Городищенському районі Черкаської області про визнання недійсним державного акта на земельну ділянку,

в с т а н о в и л а :

17 липня 2015 року ОСОБА_11 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним державного акта на земельну ділянку, мотивуючи свої вимоги тим, згідно договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 05.11.2014 року він є власником 1/2 частини житлового будинку, що розташований по вул. Артема, 6 у м. Городище на земельній ділянці, розміром 0,09 га. Інша 1/2 частина житлового будинку належить відповідачу ОСОБА_9

Житловий будинок розташований так, що його частина будинку знаходиться у дворі, а частина будинку, що належить ОСОБА_9 розташована біля вул. Артема. Підтвердженням цьому є схематичний план будинку № 5 від 18.12.1996 року, виконаний земельним відділом Городищенської міської ради. До його частини будинку наявний лише прохід шириною від 1,2 м до 1,5 м, що знаходиться у спільному користуванні обох співвласників будинку, так як вся інша частина земельної ділянки, площею 0,0272 га, належить відповідачу, яку він приватизував (державний акт серії ЯЛ 626502, виданий згідно рішення Городищенської міської ради від 29.10.2010 року № 41-8/У).

В акті визначення, погодження в натурі (на місцевості) зовнішніх меж землеволодіння ОСОБА_9 та передачі межових знаків під нагляд та зберігання від 12.07.2010 року, затвердженого головою Городищенської міської ради, підпис суміжного землекористувача ОСОБА_8, яка на той час була власником 1/2 частини будинку, не відповідає дійсності (є підробленим). Також в даному акті відсутній підпис відповідача ОСОБА_9

Позивач вважає, що внаслідок халатних дій посадових осіб Городищенської міської ради, якими було прийнято рішення від 29.10.2010 року № 41-8/У про затвердження розміру і передачу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_9, порушено його право на вільний проїзд до власного домоволодіння, порушено норми протипожежної безпеки та інших можливих випадків стихійного лиха.

В добровільному порядку відповідач ОСОБА_9 не бажає вирішити дану проблему.

Тому позивач просить суд: - визнати недійсним державний акт серії ЯЛ № 626502, від 13.04.2011 року, виданий відділом Держкомзему у Городищенському районі Черкаської області на ім'я ОСОБА_9, згідно рішення Городищенської міської ради від 29.10.2010 року № 41-8/У, на земельну ділянку площею 0,0272 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані по вул. Артема, 6/2 у м. Городище Черкаської області, як такий, що порушує право співвласника даного жилого будинку по вул. Артема, 6 у м. Городище Черкаської області та отриманий без погодження із співвласником жилого будинку;

- визнати недійсним рішення Городищенської міської ради від 29.10.2010 року № 41-8/У «Про затвердження розміру земельної ділянки за фактичним користуванням громадянину ОСОБА_9М.», як таке, що прийняте без врахування і погодження з іншим співвласником жилого будинку та порушує його, позивача, право на вільне користування будинком та під'їздом до нього.

- Стягнути з ОСОБА_9 на його користь понесені судові витрати.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 29 січня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_11 відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_11 - ОСОБА_8, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи при ухваленні рішення, просить його скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_11, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання державного акту та рішення міської ради недійсними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт.

Встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 05.11.2014 року, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_11, останній є власником 1/2 частини житлового будинку, що розташований по вул. Артема, 6, м. Городище Черкаської області, на земельній ділянці розміром 0,09 га (а.с.4).

Згідно технічного паспорту на житловий будинок та свідоцтва про право власності на житловий будинок від 07.04.1976 року, власником іншої 1/2 частини житлового будинку, що розташований по вул. Артема, м. Городище Черкаської області, є відповідач ОСОБА_9 (а.с. 78, 89-91)

Відповідно до витягу з рішення Городищенської міської ради від 27.11.2003 року № 10-49/24 із змінами від 24.12.2009 року № 34-23/V «Про приватизацію земельних ділянок громадян в адмінмежах Городищенської міської ради», ОСОБА_9 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо видачі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,06 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства по вул. Артема, 6 м. Городище (а.с.79 на звороті).

По заяві ОСОБА_9 від 18.08.2010 року Городищенським районним відділом Черкаської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» було затверджено технічне завдання на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку площею 0,0272 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в межах Городищенської міської ради Городищенського району Черкаської області для ОСОБА_9. (а.с. 77, 81).

Згідно з висновком № 6816/01-08 від 18.08.2010 року, відділ Держкомзему у Городищенському районі Черкаської області погодив виготовлену технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку та вважав за доцільне надати ОСОБА_9 земельну ділянку, площею 0,0272 га, для обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, за умови використання земельної ділянки відповідно до цільового призначення (а.с.84).

Рішенням Городищенської міської ради Черкаської області від 29.10.2010 року за № 41-8/У «Про затвердження розміру земельної ділянки за фактичним користуванням громадянину ОСОБА_9М.», затверджено технічну документацію із землеустрою щодо видачі державного акта на право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_9 для будівництва, обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, площею 0,0272 га. АДРЕСА_1 та передано останньому в приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (а.с.88).

Відповідно до акту визначення, узгодження в натурі (на місцевості) зовнішніх меж землеволодіння гр. ОСОБА_9 та передачі межових знаків під нагляд і зберігання від 12.07.2010 року, суміжними землекористувачами претензій до встановлення меж землекористування не заявлено (а.с. 26).

Позивач в заяві вказує, що колишній власник 1/2 частини будинку ОСОБА_8 (мати позивача), не погоджувала межі земельної ділянки, що виділялася відповідачу.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що посилання на те, що підпис в акті визначення, узгодження меж землеволодіння ОСОБА_9, від імені ОСОБА_8 є підробленим, не заслуговують на увагу, оскільки позивачем в ході розгляду справи не доведено дану обставину.

Крім того, позивачем не доведено, що дійсно відповідачем порушені його права або охоронювані законом інтереси; у чому саме полягає це порушення; яким договором чи нормативним актом передбачено обовязок ОСОБА_9, як суміжного землекористувача, погодження акта про встановлення меж земельної ділянки; чи передбачена і яка цивільна відповідальність за його невиконання; які правові відносини в позивача та відповідача випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до правовідносин про надання такого дозволу.

У той же час позивач не врахував, що способи захисту прав особи на земельну ділянку, крім зазначених у ст.16 ЦК України, передбачені ст.152 ЗК України, а порядок набуття особою права на землю - главою 19 ЗК України, постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 677 «Про затвердження порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» та іншими нормативними актами, положення яких повинні враховуватися під час ухвалення такого роду рішення, що і було зроблено судом першої інстанції.

Щодо заяви позивача про порушення відповідачем його права на вільне користування спільним проходом, так як згідно з план-схемою земельної ділянки, спільний прохід має звуження з 1,5 м. до 1,2 м, то колегія враховує, що рішенням Городищенського райсуду від 25.02.2004 року вже було зобов'язано відповідача ОСОБА_9 відкрити проїзд загального користування, шириною 1,2 м.. (а.с. 12, 22).

Тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що підстави для збільшення ширини спільного проїзду до 1,5 м. відсутні, так як дані обставини вже встановлені рішенням суду та, відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

Доводи позивача про те, він з вини відповідача не має можливості проїхати до своєї частини будинку, підвезти необхідні речі, скористатися послугами швидкої і пожежної допомоги, є безпідставними, оскільки, як зазначалося вище, до частини будинку позивача мається проїзд, яким користуються обидва співвласники земельної ділянки.

Крім того, при укладенні договору купівлі-продажу від 05.11.2014 року, за яким позивач придбав 1/2 частину будинку по вул.Артема,6 у місті Городище, претензій до продавця, щодо якісних частин будинку позивач, як покупець не мав і прийняв його в технічному стані, придатному для використання за цільовим призначенням.

Що стосується земельної ділянки, то відповідно до абзацу 2 вищевказаного договору, 1/2 частина будинку розташована на земельній ділянці 0,09 га., згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Городищенської міської ради від 17 жовтня 2014 року за № 1664.

Отже, після укладення договору купівлі-продажу від 05.11.2014 року ОСОБА_11 став власником частини житлового будинку, що розташований на земельній ділянці розміром 0,09 га, і саме на таких умовах, і саме з таким підїздом до своє частини будинку.

Такі дії позивача при придбанні частини будинку узгоджуються з положеннями статті 377 ЦК України, відповідно до якої до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Аналогічна норма закріплена в частині другій статті 120 ЗК України.

Виходячи із зазначених норм закону, одночасно з відчуженням будинку відчужується і частина земельної ділянки, зайнятої цим будинком з надвірними спорудами.

Докази того, що вказана земельна ділянка, після укладення договору купівлі-продажу, якимось чином зменшилася в звязку з захватом її відповідачем, у матеріалах справи відсутні.

Слід зауважити, що позивач, в силу ст. 60 ЦПК України, також не надав суду доказів того, що йому виділялася земельна ділянка в користування, чи можливо у власність.

Між тим, у відповідача вже протягом чотирьох років земельна ділянка була у власності по рішенню Городищенського міської ради Черкаської області від 29.10.2010 року, державний акт виданий 13.04.2011 року (а.с. 92).

Правильним також є висновок суду і про те, що посилання позивача на ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, також є безпідставними, оскільки вказані Державні будівельні норми затверджені Наказом Держкоммістобудування № 44 від 17.04.1992 року, а тому не розповсюджуються на проектування поселень, збудованих у 1965 році.

Крім того, суд вірно в рішенні вказав на некоректність вимог позивача про визнання недійсним Державного акта та рішення міської ради, оскільки такі його вимоги не узгоджуються з вимогами чинного законодавства.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, кожна сторона у справі повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими, вони були предметом розгляду в суді першої інстанції та не мають в собі підстав, визначених ст. 309 ЦПК України, за наявності яких можливе скасування судового рішення.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору всебічно і повно з'ясував та перевірив всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінив докази та дав їм належну правову оцінку, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, правильно визначив норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняв обґрунтоване і законне судове рішення.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_11 - ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 29 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_9, Городищенської міської ради, третя особа відділ Держземагенства у Городищенському районі Черкаської області про визнання недійсним державного акта на земельну ділянку залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :