Кодимський районний суд Одеської області
____________________________________________________________________________________ Справа №503/2395/14-ц
Провадження №4-с/503/1/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2016 року м. Кодима, Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Сопільняка О.М.

при секретарі Вдовиченко В.О.

з участю заявниці ОСОБА_1

представника заявниці ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кодима Одеської області скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кодимського районного управління юстиції Одеської області ОСОБА_3 про закінчення виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Кодимського районного суду Одеської області зі скаргою, в якій просила визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кодимського районного управління юстиції Одеської області ОСОБА_3 від 01 березня 2016 року про закінчення виконавчого провадження №48120689.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 скаргу підтримали та пояснили, що на виконанні у державного виконавця відділу ДВС реєстраційної служби Кодимського РУЮ ОСОБА_3 перебувало виконавче провадження №48120689 по виконанню рішення Кодимського районного суду Одеської області від 06 квітня 2015 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 15000 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди.

01 березня 2016 року державним виконавцем Борщ Л.А. винесено постанову про закінчення вказаного виконавчого провадження у звязку з направленням виконавчого документу до Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, оскільки на території зазначеного відділу ДВС перебуває належний боржнику автомобіль, на який можливо звернути стягнення.

Вважають вказану постанову державного виконавця незаконною, оскільки відповідно до ч.6 ст.20 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець мав право направити виконавчий документ до іншого відділу ДВС лише у разі нездійснення стягувачем авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій в іншому місці.

Втім, державний виконавець не погоджував зі стягувачем можливості авансування вказаних витрат, які позивач готова профінансувати за власні кошти.

Окрім цього, за основним місцем виконання рішення суду наявне майно, зокрема гараж в с.Тимкове Кодимського району Одеської області, який належить боржнику ОСОБА_4 і на який можна звернути стягнення.

Державний виконавець відділу ДВС ОСОБА_3 надала до суду письмове заперечення в якому вказала про необґрунтованість скарги ОСОБА_5 та відсутність підстав для її задоволення.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними письмові докази та матеріали цивільної справи №503/2395/14-ц, суд визнає скаргу обґрунтованою та вважає необхідним її задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що 06 квітня 2015 року рішенням Кодимського районного суду Одеської області був задоволений позов ОСОБА_1 та з відповідача ОСОБА_6 стягнуто 15000 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди (сума з врахуванням ухвали цього ж суду від 29 квітня 2016 року а.с.149-156,174).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 10 червня 2015 року зазначене судове рішення було залишене без змін, а відтак набрало законної сили (а.с.209-214).

Згідно з ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.2 ст.368 ЦПК України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист.

У звязку з цим, Кодимським районним судом за заявою стягувача ОСОБА_1 13 липня 2015 року був виданий виконавчий лист, який стягувачем був предявлений до виконання до відділу державної виконавчої служби Кодимського РУЮ для виконання, після чого постановою державного виконавця вказаного відділу ДВС від 16 липня 2015 року було відкрите виконавче провадження №48120689.

01 березня 2016 року вказане виконавче провадження постановою державного виконавця відділу ДВС ОСОБА_3 було закрите відповідно до п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з направленням виконавчого документа для виконання до Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, на території обслуговування якого знаходиться належний боржнику ОСОБА_4 автомобіль, на який можливо звернути стягнення.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. При цьому, право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Порядок передачі виконавчого провадження з одного органу ДВС до іншого врегульовано ч.ч.5 та 6 ст.20 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до ч.5 ст.20 цього закону у разі якщо в процесі виконавчого провадження державним виконавцем встановлено, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється його компетенція, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу.

Відповідно до ч.6 цієї ж статті у разі, якщо в процесі виконавчого провадження з'ясувалося, що майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, недостатньо для задоволення в повному обсязі вимог стягувача, але майно боржника виявлено на території іншого органу державної виконавчої служби, державний виконавець звертає стягнення на таке майно в порядку, передбаченому цим Законом, за погодженням з начальником відділу державної виконавчої служби, якому він підпорядкований, та за умови, що стягувач авансує витрати на організацію та проведення виконавчих дій.

Про вчинення виконавчих дій на території іншого органу державної виконавчої служби державний виконавець повідомляє начальникові такого органу. У разі якщо стягувач не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій на території іншого органу державної виконавчої служби, державний виконавець звертає стягнення на наявне майно боржника і після розподілу стягнутих коштів, якщо їх обсяг недостатній для задоволення в повному обсязі вимог стягувача, надсилає виконавчий документ до органу державної виконавчої служби за місцезнаходженням іншого майна боржника.

Таким чином, виконавче провадження з одного органу ДВС до іншого може бути направлене у разі відсутності майна боржника за місцем здійснення виконавчого провадження, за наявності цього майна в іншому місці, на яке компетенція державного виконавця не розповсюджується (ч.5 ст.20 закону України «Про виконавче провадження»), або у разі наявності в місці виконання рішення суду майна, якого недостатньо для виконання рішення суду, - до іншого органу ДВС, на території обслуговування якого таке майно, після звернення стягнення на наявне за місцем виконання майно стягувача (ч.6 ст.20 вказаного закону.

В останньому випадку державний виконавець повинен зясувати можливість здійснення стягувачем авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій в іншому місці.

Підставою прийняття державним виконавцем оскаржуваної заявником постанови є відсутність за місцем виконання рішення суду належного боржнику ОСОБА_4 майна, на яке можна звернути стягнення, а також наявність такого майна в м.Одеса, в межах юрисдикції Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

Так, на арештмайданчику №1 м.Одеса перебуває належний ОСОБА_4 легковий автомобіль марки «SSANG YONG KYRON М20 номерний знак «ВН5126ВС».

З повідомлення Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції №6398 від 06 березня 2016 року вбачається, що зазначений транспортний засіб перебуває у заставі ПАТ КБ «ПравексБанк», отже його відчуження можливе лише за згоди заставодержателя.

З постанови чальника відділу ДВС Кодимського районного управління юстиції від 01 березня 2016 року, прийнятій за результатами перевірки виконавчих проваджень №№48120689 та 48120458, вбачається, що у власності боржника ОСОБА_4 перебуває гараж, розташований в с.Тимкове Кодимського району Одеської області.

Причиною неможливості звернення стягнення на вказаний гараж державним виконавцем зазначено його перебування у заставі Кодимської районної державної адміністрації Одеської області.

З листа Кодимської районної державної адміністрації №01-34/509 від 23 березня 2016 року вбачається, що спірний гараж був наданий ОСОБА_4 в заставу РДА у звязку з отриманням фінансової допомоги через посуху у 2007 році, в якості забезпечення зобовязання боржника щодо повернення вказаних грошових коштів.

В цьому ж листі РДА вказано, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №1025-р від 28 липня 2008 року виділені кошти, у т.ч. і очолюваному ОСОБА_4 СФГ «Яна», не підлягають поверненню до державного бюджету.

Викладене є підставою для анулювання правового режиму вказаного нерухомого обєкта як заставленого майна, Натомість, правовий режим автомобіля «SSANG YONG KYRON М20, як заставного майна, зберігається до цього часу.

Викладене свідчить про наявність за основним місцем виконання рішення суду майна боржника, на яке можна звернути стягнення, а тому направлення виконавчого провадження до іншого органу ДВС є передчасним.

Окрім цього, якщо виходити із правого режиму цього майна (гаража та автомобіля), як заставного майна, тобто за наявності підстав здійснення виконавчого провадження різними підрозділами ДВС, право вибору цього органу відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про виконавче провадження» належить заявниці, яка на полягає на здійсненні виконавчого провадження саме відділом ДВС Кодимського районного управління юстиції.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.2 ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи, про що постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.213, 215, 218, 383-387 ЦПК України, суд-

у х в а л и в

Скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кодимського районного управління юстиції Одеської області ОСОБА_3 від 01 березня 2016 року про закінчення виконавчого провадження №48120689 задовольнити.

Постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кодимського районного управління юстиції Одеської області ОСОБА_3 від 01 березня 2016 року про закінчення виконавчого провадження №48120689 щодо виконання рішення Кодимського районного суду Одеської області від 06 квітня 2015 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 15000 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди, - скасувати.

Апеляційна скарга на ухвалу суду бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя Сопільняк О.М.