Справа № 567/279/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Поліщук Т.М.

секретар - Гічиновська Я.В.

з участю: позивача -відповідача ОСОБА_1

представника позивача-відповідача - адвоката ОСОБА_2

відповідача -позивача ОСОБА_3

представника відповідача-позивача адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Острозі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні частиною будинку та вселення та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні будинком, що належить на праві приватної власності, шляхом позбавлення права користування 52/100 частинами житлового будинку,-

встановив:

В Острозький районний суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод та вселення звернулася ОСОБА_1, мотивуючи свою заяву тим, що рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 04 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 22 січня 2014 року, за її аналогічним позовом, вона була вселена в 52/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями, котрий знаходиться в с. Лючин по вул. Шевченка, 42 Острозького району Рівненської області. Проте в листопаді місяці 2015 року ОСОБА_3 повторно самовільно поміняв замки на вхідних дверях чим позбавив її можливості користуватися житлом та особистими речами, котрі там знаходяться донині.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Зустрічний позов ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні будинком, що належить йому на праві приватної власності, шляхом позбавлення відповідачку за цим позовом, права користування 52/100 частинами житлового будинку, позивачка не визнала, пояснивши що будь-яких перешкод ОСОБА_3 в користуванні його житлом не чинить, так як той на даний час там не проживає, а проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 у своєї нової дружини.

Відповідач за первинним позовом ОСОБА_3 позов ОСОБА_1 не визнав, пояснивши що частина будинку на вселення в котру претендує позивачка, належить йому на праві приватної власності, позивачка з ним договору найму житла не укладала, чинить йому перешкоди в користуванні майном. З цих причин він в листопаді місяці минулого року поміняв замки на дверях частини будинку, що знаходиться в с. Лючин по вул. Шевченка, 42 Острозького району Рівненської області.

Не погоджується з тим, що ОСОБА_1 має право на проживання в спірній частині будинку та підтримує свій зустрічний позов та просить позбавити його бувшу дружину права користування 52/100 частинами житлового будинку що знаходиться в с. Лючин по вул. Шевченка, 42.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони по справі, їх представників та свідків, рахує позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні частиною будинку та вселення обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення, а зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні будинком, що належить на праві приватної власності, шляхом позбавлення права користування 52/100 частинами житлового будинку не обґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Спори щодо користування вказаним житловим будинком між сторонами виникали неодноразово.

Так, рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 04 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 22 січня 2014 року за аналогічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, позивачка була вселена в 52/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями, котрий знаходиться в с. Лючин по вул. Шевченка,42 Острозького району Рівненської області.

Рішення набрало законної сили та було звернуте до виконання.

27.03.2014 року вказане судове рішення було виконане, ОСОБА_1Г вселено в 52/100 частини житлового будинку № 42 по вул. Шевченка в с. Лючин Острозького району Рівненської області.

Однак, після виконання вищевказаного судового рішення та закриття виконавчого провадження, ОСОБА_3 повторно, в листопаді місяці 2015 року, поміняв замки на вхідних дверях до спірного житлового приміщення. При цьому ключа від нового замка для позивачки не дав.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судовим рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 04 грудня 2013 року, було зокрема встановлено, що ОСОБА_3 на підставі рішення народного суду Здолбунівського району Рівненської області від 31.07.1991 року по цивільній справі № 2-264 за 1991 рік за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ майна, та до нього і ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання недійсним договору дарування і виділ з колгоспного двору, - було виділено з будинковолодіння, що розташоване в с. Лючин Острозького району, по другому варіанту висновку судово-технічної експертизи: жилі кімнати 1-5, 1-6, навіс 2, хлів з літньою кухнею 5-1 на суму 5243 крб., що становить 52/100 від усього будинковолодіння.

01 березня 1997 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Острозького районного управління юстиції Рівненської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (актовий запис № 18), що підтверджується відповідною відміткою в паспорті громадянина України серії СР № 688843 виданим 07.03.2000 року Острозьким РВ УМВС України в Рівненській області.

Відповідно до рішення Острозького районного суду Рівненської області від 05.06.2012 року було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, зареєстрований 01 березня 1997 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Острозького районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 18.

З 07.03.2000 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується відповідною відміткою в паспорті громадянина України серії СР № 688843 виданим 07.03.2000 року Острозьким РВ УМВС України в Рівненській області.

З пояснень сторін по справі та матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 після реєстрації шлюбу проживала в зазначеному житловому будинку як член сім'ї ОСОБА_3

Відповідно до статті 64 Житлового кодексу України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному житловому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) користуються ним для особистого проживання і проживання членів своєї сім'ї.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником житла ОСОБА_3 не позбавило її права користуватися займаним житлом. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї застосовуються правила встановлені ст. 162 ЖК України.

З цих підстав суд вважає, що доводи ОСОБА_3 про те, що відповідач втратила право на користування житловим приміщенням не відповідають вимогам закону, як не відповідають і фактичним обставинам справи.

В судовому засіданні з пояснень учасників процесу та матеріалів справи встановлено, що угоди про користування зазначеним будинком між власником житла та ОСОБА_1 немає.

Звертаючись до суду, ОСОБА_3 посилався на ст.ст. 150, 155,156 ЖК України, якими регулюються правовідносини права власності житлового приміщення. Оскільки між ним та ОСОБА_1 договір найму стосовно житлового будинку не укладався, відповідно, ОСОБА_1 вселялася туди як члени сім'ї ОСОБА_3, і відповідач просить її виселити, то до зазначених правовідносин слід застосовувати норми ст. 157 ЖК України, та ст.116 ЖК України.

В судовому засіданні встановлено, що за адресою с. Лючин Острозького району Рівненської області по вул. Шевченка, 42 є зареєстрованими ОСОБА_1, ОСОБА_3 Одночасно, суд вважає, що права власника житла, передбачені ст. 319 ЦК України, за якою власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону порушені не будуть, оскільки в даному випадку ОСОБА_3 сам розпорядився своїм майном, давши дозвіл на проживання в будинку та реєстрацію в ньому ОСОБА_1 ОСОБА_10 здійснення власником свого права відповідає ст. 319 ЦК України, а тому посилання на те, що позивач є власником будинку, який має охоронюване законом право володіння, користування і розпорядження належним йому майном не може бути підставою для виселення відповідачки. При цьому суд враховує і те, що відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність не тільки надає право, а й зобов'язує і в даному випадку зобов'язує ОСОБА_3 надати житло ОСОБА_1 на виконання ст. 47 Конституції України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Після набрання вищевказаного рішення законної сили ОСОБА_1, через виконавчу службу 27.03.2014 року, була вселена в 52/100 частинами житлового будинку з господарсько- побутовими приміщеннями, що розташовані в с. Лючин Острозького району Рівненської області по вул. Шевченка,42 де проживала до листопада місяця 2015 року.

З тих пір її права та обовязки як бувшого члена сімї не змінилися, а тому вона не втратила своє право на проживання в частині будинку, котрий належить ОСОБА_3

З матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що ОСОБА_1 була членом сім'ї ОСОБА_3 та проживала в спірному житловому приміщенні.

В судовому засіданні встановлено і вказаний факт не спростований відповідачем про те, що ОСОБА_1 іншого житла немає.

Посилання відповідача ОСОБА_3 на той факт, що пристаріла мати ОСОБА_1 має свій будинок, а тому позивачку можна туди переселити не заслуговують на увагу з наступних причин.

В Корецькому районі Рівненської області, по вул. Зелена, 15 проживає мама позивачки ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, котра на даний час за станом свого здоровя потребує стороннього догляду.

Мама позивачки проживала з дочкою ОСОБА_12 та її чоловіком.

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_12 померла 15.11.2015 року.

Таким чином, в будинку ОСОБА_11 залишилися проживати сама власниця будинку ( мама позивачки) та її зять.

Так як ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, на сьогодні є людиною досить похилого віку та потребує догляду, то позивачка будучи рідною дочкою резонно вирішила взяти цей догляд на себе. Однак це не позбавляє права матір позивачки розпорядитися своїм майном на свій розсуд, враховуючи факт проживання з нею зятя (чоловіка покійної дочки).

Будинок матері на даний час позивачці на праві приватної власності не належить, а отже відповідач не має законних підстав стверджувати, що ОСОБА_13 має куди виселитись з його частини будинку.

Таким чином суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст.156 Житлового кодексу України, припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє її права користування займаним житлом. Законних підстав для виселення ОСОБА_1 із займаного нею житла немає.

Із розірванням шлюбу право на користування житлом у ОСОБА_1 з наведених вище підстав не припинилося, тому доводи ОСОБА_3 з цього приводу не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Зміна замків в частині будинку, де зареєстрована та проживала ОСОБА_1, без надання для неї ключа від нового замка ОСОБА_3, позбавляє її можливості проживати в цьому житлі та користуватися ним.

При таких обставинах позов ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні 52/100 частинами житлового будинку з господарсько-побутовими приміщеннями, що розташовані в с. Лючин Острозького району Рівненської області по вул. Шевченка,42 слід задовольнити повністю .

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_3 то він не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання чи громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого житлового приміщення.

Таким чином, діючим законодавством на ОСОБА_3 покладено обов'язок довести обставини, передбачені ст.116 ЖК України, наявність яких є підставою для виселення особи з житлового приміщення без надання іншого житла.

ОСОБА_3 як на доказ покладається на ряд актів та відповідей наданих різними державними установами на його письмові звернення.

Однак не один з цих документів не свідчить про те, що ОСОБА_1 будь -яким чином порушує його права на користування та розпорядження його власністю.

Так, зокрема із додатків вбачається, що ОСОБА_3 неодноразово звертався із заявами до працівників міліції з приводу нетактичної поведінки його бувшої дружини ОСОБА_1

На його заяви посадовими особами та працівниками Острозького МВ УМВС України в Рівненській області та в подальшому працівниками поліції, були надані відповіді за 367/10464 від 20.1.2013 року, № 63/5936 від 22.10.2014 року, від 17.07.2015 року, № 63/4497 від 19.08.2015року, № 63/4659 від 25 червня 2015 року, № 723/202-2015 від 24.12.2015 року, № 311/202-2016 від 13.01.2016 року , № 1079/202-2016 від 29.02.2016 року , суть котрих зводиться до того, що в ході перевірки заяв в діях ОСОБА_1 не було встановлено будь-яких ознак адміністративного правопорушення або вчинення нею по відношенню до бувшого чоловіка хуліганських дій.

Суть конфлікту між сторонами зводиться до взаємної словесної перепалки з обох сторін та не може судом розцінюватися як обставини, що дають суду право задовольнити позовні вимоги про виселення ОСОБА_1 із займаного нею житла.

Оскільки в судовому засіданні не були встановлені обставини зазначені в ч.1 ст. 116 ЖК України, то в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні частиною будинку та її виселення, слід відмовити.

На підставі ст.ст. 71, 72, 150,155, 156, 163 ЖК України, ст. 319, 379, 405 ЦК України, ст. 47 Конституції України, керуючись ст. 10, 57, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,

вирішив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користувані частиною будинку та вселення задовольнити.

Усунити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні 52/100 частинами житлового будинку з господарсько- побутовими приміщеннями, що розташовані в с. Лючин Острозького району Рівненської області по вул. Шевченка,42 .

Вселити ОСОБА_1 в 52/100 частину житлового будинку з господарсько-побутовими приміщеннями, що розташовані в с. Лючин Острозького району Рівненської області по вул. Шевченка,42.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні будинком, що належить на праві приватної власності, шляхом позбавлення права користування 52/100 частинами житлового будинку відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 551,20 гривень.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Сторони, які не були присутніми під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_10