У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Бондаренко Н.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання Пиляй І.С., за участю представників позивача - ОСОБА_1, адвоката Януля В.С., відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 09 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділу ДВС Радивилівського РУЮ про усунення перешкод в здійсненні права власності, вселення та виселення,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 09 вересня 2016 року ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділу ДВС Радивилівського РУЮ про усунення перешкод в здійсненні права власності, вселення та виселення задоволено частково.

Усунуто перешкоди в здійсненні права власності ОСОБА_4 на належну йому на праві власності 1/2 частину житлового будинку і господарські приміщення в АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_5, з належного ОСОБА_4 на праві власності 1/2 житлового будинку і господарських приміщень за адресою: АДРЕСА_1, а саме коридор 2-1 площею 7,4 кв.м, житлова кімната 2-2 площею 14 кв.м, кухня 2-3 площею

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/2105/2016 Головуючий у 1 інстанції : Бірук В.О. Доповідач : Григоренко М.П.

10,1 кв.м, ванна 2-4 площею 3,6 кв.м, санвузол 2-5, площею 1,2 кв.м, веранда а-1, ганок а-1, погріб ПГ, надвірні будівлі та споруди 0,44 сараю.

Вселено ОСОБА_4 в належну йому на праві власності 1/2 частину житлового будинку і господарські приміщення за адресою АДРЕСА_1, а саме коридор 2-1 площею 7,4 кв.м, житлова кімната 2-2 площею 14 кв.м, кухня 2-3 площею 10,1 кв.м, ванна 2-4 площею 3,6 кв.м, санвузол 2-5, площею 1,2 кв.м, веранда а-1, ганок а-1, погріб ПГ, надвірні будівлі та споруди 0,44 сараю.

Вирішено надати ОСОБА_4 ключ від вхідних дверей належних йому на праві власності житлового будинку і господарських приміщень за адресою : АДРЕСА_1, та забезпечити йому доступ до його власності.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 487,20 грн. сплаченого судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_3 покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Вказує, що рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 03 грудня 2012 року спірне будинковолодіння розділене в натурі.

Місцевий суд не надав належної оцінки та не дослідив додані відповідачем до заперечення докази про те, що виконання рішення апеляційного суду не є можливим, та ухвалив оскаржуване рішення, вселивши ОСОБА_4 в приміщення, яких фактично не існує. Також не існує і 0,44 сараю, фактично існує - літня кухня.

Тобто немає можливості вселення ОСОБА_4 в приміщення, яких фактично не існує.

Крім того, суд не врахував, що на момент розгляду справи ОСОБА_4 не є власником 1/2 частини будинковолодіння, яке виділено йому за рішенням апеляційного суду, тому вселення його в будинок є безпідставним.

Будинок в натурі не поділено та право власності за ОСОБА_4 не зареєстроване в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

За рішенням суду приміщення, які виділені ОСОБА_4 апеляційним судом знаходяться на частині земельної ділянки, яка належить їй (ОСОБА_3.) на праві власності. На момент розгляду справи у ОСОБА_4 відсутнє право користування цими земельними ділянками. Сервітут користування земельною ділянкою також не встановлено.

Суд фактично позбавив її права користування та володіння належною їй частиною земельної ділянки.

Судом також не враховано, що зробити другий вхід у будинок не є можливим, єдиним доступом до частини будинку, яка належить їй на праві власності є вхід, від якого суд зобов'язав надати ключ ОСОБА_4 Встановленою обставиною суд визнав в рішенні, що ключ є тільки у ОСОБА_5, іншого ключа немає. Таким чином, суд позбавив її права користування та володіння 1/2 частиною будинку, яка їй належить.

Зазначає, що під час розгляду справи ОСОБА_5 пояснила, що частина ОСОБА_4 звільнена, нею ніхто не користується, єдиним чим вона користується це вхід, оскільки іншого входу в будинок немає.

Вважає, що судом не з'ясовано, якими саме діями відповідачі перешкоджають ОСОБА_4 в здійсненні права власності, якщо його не було в м. Радивилів та його частина будинку не займана.

Суд, покликаючись в рішенні на акт державного виконавця від 09.09.2015 року ДВС Радивилівського РУЮ Бречка І.К. невірно зазначив, що відповідач ОСОБА_3 не допускає ОСОБА_4 у виділену йому частину приміщення, а також не допускає в приміщення державного виконавця (а.с. 89), трактуючи цей акт, як доказ доводів позивача. Проте, в акті вказане прізвище ОСОБА_1, та відсутні відомості, що державного виконавця не допускають в приміщення.

Судом не враховані пояснення ОСОБА_5 та те, що вона не заперечує надати ОСОБА_4 ключ та пустити його в будинок.

Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В ході апеляційного розгляду справи ОСОБА_3, що діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представники позивача просили відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції керувався положеннями ст.41 Конституції України, ст. ст. 316, 318, 321, 386 ЦК України та виходив з того, що право позивача у здійснені права власності порушене і підлягає захисту шляхом усунення перешкод у здійсненні ним права власності шляхом виселення відповідача ОСОБА_5 з належних йому приміщень і вселення його в належну йому частину житлового будинку і господарських приміщень.

Даний висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам та ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

Позивач не конкретизував належним чином у своїй апеляційні скарзі, які саме порушення були допущені судом першої інстанції, що призвело, на його думку, до ухваленням судом незаконного рішення у даній цивільній справі.

Твердження сторони відповідачів про те, що вони жодним чином не створюють позивачу перешкод у користуванні його власністю, на увагу не заслуговують, оскільки це спростовується самими їхніми доводами апеляційної скарги, які вказують на те, що навіть на наявність судового рішення про поділ майна між сторонами у даній справі, яке набрало законної сили, відповідачі продовжують заперечувати право власності на 1/2 частину житлового будинку і господарські приміщення за адресою АДРЕСА_1, хибно вважаючи, що у зв'язку із поділом майна позивач має здійснити повторну державну реєстрацію свого права власності.

Крім того, в ході судового розгляду справи сторона відповідачів не вчинила жодних дій, які б переконливо свідчили про те, що вони готові надати позивачу ключі від вхідних дверей будинковолодіння та вирішити інші питання щодо користування цим будинком.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 09 вересня 2016 року підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 09 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити ухвалу апеляційного суду та рішення суду першої інстанції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.В. Бондаренко

С.С. Шимків