Головуючий суду 1 інстанції - Акулов Є.М.
Доповідач - Карайван Т.Д.
Справа № 414/351/16-ц
Провадження № 22ц/782/499/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого - Карайван Т.Д.

суддів: Коротких О.Г., Кострицького В.В.

за участю секретаря Подрябінкіна Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних виплат з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 24 травня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за порушення ( прострочення) виконання грошового зобов'язання.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням Кремінського районного суду від 15 листопада 2012 року за його позовом до відповідача на його користь було стягнуто суму боргу в розмірі 55440,00 грн. та 3078 грн. - 3% річних від простроченої суми, судовий збір в розмірі 585 грн.

Посилаючись на те, що відповідач сплатив йому в примусовому порядку тільки 585 грн. позивач просив стягнути з останнього за період з 5 березня 2013 року по 31 січня 2016 року інфляційні збитки у сумі 45061,58 грн. та 3% річних в сумі 4839,23 грн. з суми заборгованості - 55440,00 грн. та понесені ним судові витрати.

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач просить змінити рішення суду, скасувавши його у частині стягнення інфляційних збитків , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права і ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити позивачеві у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли грошові зобов'язання, які відповідач своєчасно не виконав, тому повинен відповідати згідно до приписів ст..625 ЦК України за прострочення його виконання.

Висновок суду першої інстанції є правильним, узгоджується з фактичними обставинами справи та ґрунтуються на вимогах закону.

Судом встановлено, що , рішенням Кремінського районного суду від 15 листопада 2012 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 на користь позивача було стягнуто суму боргу за договором позики в розмірі 55440,00 грн., 3078 грн. - 3% річних від простроченої суми та судовий збір в розмірі 585 грн.

На час звернення позивача до суду відповідач суму боргу не сплатив.

Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

При цьому, виходячи з аналізу вимог ст. ст. 524,533-535 та 625 ЦК України, грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Крім того, визначення грошового зобов'язання закріплено й в Законі України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в якому ст. 1 передбачено, що грошове зобов'язання - це зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України.

Згідно з ч. 1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникає з підстав, встановлених ст..11 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 5 вищезазначеної статті визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Судом першої інстанції при винесенні рішення про задоволення позову було вірно встановлено, що на підставі рішення Кремінського районного суду Луганської області від 15 листопада 2012 року, яке набрало законної сили та підтверджує обов'язок ОСОБА_3 сплатити грошові суми на користь ОСОБА_2, у відповідача виникло грошове зобов'язання, а тому ст..625 ЦК України повинна застосовуватися, оскільки відповідач в примусовому порядку обов'язок зі сплати грошової суми, покладений на нього в судовому порядку, виконав лише у розмірі 585 грн..

Рішення суду першої інстанції узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеному у постанові від 30 березня 2016 року по цивільній справі № 6-2168/15, прийнятого за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1,2 частини першої статті 355 цього Кодексу, відповідно до якого якщо рішенням суду є стягнення грошових сум і таке зобов»язання зводиться до сплати грошей, отже є грошовим зобов»язанням, що свідчить про наявність між сторонами грошових зобов»язань, яке боржник належним чином не виконує, це дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних витрат за весь час прострочення і 3% річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов»язання, оскільки боржник зобов»язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернених коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав для визнання рішення таким, що не відповідає нормам матеріального чи процесуального права.

Посилання відповідача на порушення судом ч.3 ст.61 ЦПК України щодо преюдиційності встановлених фактів рішенням апеляційного суду Луганської області від 5 березня 2013 року, та наявності договору позики в іноземній валюті, що унеможливлює стягнення інфляційних витрат, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки дійсні позовні вимогу стосуються іншого періоду часу, а зобов»язання виникло з рішення суду про стягнення суми в національній валюті.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючисть ст.ст.308,313,314 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити. Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 24 травня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом направлення касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: