У х в а л а

іменем україни

02 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кадєтової О.В.,

Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Державної наукової установи «Центр світової економіки та міжнародних відносин Національної академії наук України», третя особа: Національна Академія наук України, про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за затримку виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Державної наукової установи «Центр світової економіки та міжнародних відносин Національної академії наук України» на рішення апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної наукової установи «Центр світової економіки та міжнародних відносин Національної академії наук України» (далі - установа) про стягнення на його користь заборгованості із заробітної плати у розмірі 112 871 грн та відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

На обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилався на те, що він перебуває з відповідачем у трудових відносинах. 02 квітня 2014 року його було прийнято до відповідача на посаду заступника директора з наукової роботи та 16 червня 2014 року призначено на посаду головного наукового співробітника відділу досліджень євразійського простору та РФ за сумісництвом на 0,5 ставки, на яких він працює і до теперішнього часу. За період його роботи, починаючи з другої половини липня 2014 року до теперішнього часу, з боку відповідача триває порушення його трудових прав, не здійснюється виплата належної йому заробітної плати, у зв'язку з чим він вимушений був звернутись за їх захистом в судовому порядку із заявою про видачу судового наказу.

Святошинським районним судом м. Києва від 30 жовтня 2014 року був виданий судовий наказ про стягнення з Державної наукової установи «Центр світової економіки та міжнародних відносин Національної академії наук України» на його користь заборгованості за невиплаченою заробітною платою в розмірі 71 521 грн 78 коп. Однак, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року зазначений судовий наказ № 2-н/759/1037/14 про стягнення заборгованості із заробітної плати з відповідача був скасований. Внаслідок протиправних дій з боку відповідача станом на 31 грудня 2014 року сума заборгованості із виплати заробітної плати складає 102 871 грн, які позивач просив стягнути з відповідача.

Вважав, що незаконними діями відповідача, які порушують його трудові та конституційні права, заподіяно йому моральну шкоду, оскільки він весь час переживав, позбавлений був нормальних життєвих умов, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя та життя сім'ї. Розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на його користь, він оцінює в 10 000 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто із Державної наукової установи «Центр світової економіки та міжнародних відносин Національної академії наук України» на користь ОСОБА_2 заборгованість із заробітної плати у сумі 41 524 грн та моральну шкоду в сумі 500 грн. Вирішено питання про стягнення судового збору. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

У касаційній скарзі Державна наукова установа «Центр світової економіки та міжнародних відносин Національної академії наук України» порушує питання про скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою Президії Національної академії наук України (далі - НАН України) від 29 січня 2014 року № 1 «Про створення Державної наукової установи «Центр світової економіки та міжнародних відносин Національної академії наук України» в межах компетенції, затвердженої у статуті НАН України, було створено установу відповідача (т. 1, а. с. 61-65, 89, 92, 118, 121).

Наказами директора установи від 02 квітня 2014 року № 23-к та від 25 червня 2014 року №67-к позивача ОСОБА_2 з 02 квітня 2014 року було призначено на посаду заступника директора з наукової роботи з посадовим окладом відповідно до штатного розпису установи до затвердження на зазначеній посаді у встановленому порядку (а. с. 56, 59).

Наказом директора установи від 04 квітня 2014 року № 26-к ОСОБА_2 з 02 квітня 2014 року було встановлено доплати: за вчене звання у розмірі 33 % посадового окладу, за науковий ступінь 25 % посадового окладу та надбавку за стаж наукової роботи - 30 % посадового окладу.

Відповідно до наказу директора установи від 26 червня 2014 року на заступника директора з наукової робити ОСОБА_2 було покладено виконання обов'язків директора - організатора установа (т. 1, а. с. 32).

Постановою Президії НАН України від 02 липня 2014 року № 165 «Про впорядкування мережі наукових установ Національної академії наук України» прийнято рішення щодо припинення діяльності установи та утворення ліквідаційної комісії (т. 1, а. с. 91, 92, 119, 120).

10 липня 2014 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців внесено відомості про прийняте рішення щодо припинення установи та дані щодо голови ліквідаційної комісії (т. 1, а. с. 121).

Відповідно до ч. 4 ст. 105 ЦК України до комісії з припинення юридичної особи або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи.

Відповідно до наказу від 14 липня 2014 року № 01/л голова ліквідаційної комісії Богданович І.І. приступив до виконання своїх обов'язків (т. 1, а. с. 122).

Наказом голови ліквідаційної комісії від 18 серпня 2014 року № 08/л було увільнено з 18 серпня 2014 року заступника директора з наукової роботи ОСОБА_2 від виконання обов'язків директора установи (т. 1, а. с. 33). На час розгляду справи ОСОБА_2 з роботи не звільнений.

Згідно із актами не допуску на робочі місця працівників установи від 13 жовтня 2014 року, 29 жовтня 2014 року та 10 листопада 2014 року у період з 13 жовтня 2014 року по 10 листопада 2014 року охоронники не допускали співробітників установи до робочих місць з причин видання ліквідаційною комісією установи наказу про недопущення працівників до приміщення (т. 1, а. с. 84-86).

ОСОБА_2 неодноразово звертався до голови ліквідаційної комісії установи Богдановича І.І., секретаря ліквідаційної комісії Солошенко В.В. та НАН України із листами, додаючи при цьому пакети необхідних документів для виплати заробітної плати співробітникам установи (т. 1, а. с. 38-40, 42-47).

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» відповідач, як роботодавець, зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, встановивши, що позивач працював в установі з другої половини липня 2014 року до 31 грудня 2014 року (5,5 місяців) і в цей період йому не виплачувалася заробітна плата, обґрунтовано вважав, що наявні підстави для її стягнення з відповідача у визначеному судом розмірі.

При цьому правильними є висновки суду апеляційної інстанції про відшкодування моральної шкоди у вказаному розмірі, оскільки такі відповідають змісту ст. 237-1 КЗпП України.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної наукової установи «Центр світової економіки та міжнародних відносин Національної академії наук України» відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: О.В. Кадєтова

С.О. Карпенко