Справа № 361/86/16-ц Головуючий у І інстанції Шинкар А. О.
Провадження № 22-ц/780/4658/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 03.10.2016
УХВАЛА

Іменем України

03 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Мережко М.В.,

суддів: Березовенко Р.В., Приходька К.П.,

секретар: Тимошевська С.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціцонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

встановила:

У січні 2016 року ПАТ «Фідобанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 18 липня 2007 року між ВАТ «СЕБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 571, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 98 000,00 доларів США для придбання нерухомого майна.

З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки № 571 від 18.07.2007 року, згідно умов якого відповідач передав кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Позивач зазначав, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобовязання, внаслідок чого станом на 14 грудня 2015 року утворилася заборгованість за кредитом та процентами на загальну суму 90214,95 доларів США та пеня на суму 85322,52 грн.

У звязку з наведеним позивач просив в порядку звернення стягнення на майно на підставі договору іпотеки № 571 від 18.07.2007 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 571 від 18.07.2007 року в сумі 90214,95 доларів США та 85322,52 грн, визнати за ПАТ «Фідобанк» право власності на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 52,3 кв.м, жилою площею 11,9 кв.м, вартістю 793 000 грн.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ПАТ «Фідобанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, просить рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2016 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позов ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

В апеляційній скарзі ПАТ «Фідобанк» зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків про відсутність в іпотечному договорі положення щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотекодержателем власності на нього та про необхідність позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 18 липня 2007 року між ВАТ «СЕБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 571, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 98 000,00 доларів США для придбання нерухомого майна, кінцевим терміном повернення 16 липня 2027 року (а.с. 49 - 56).

З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки № 571 від 18.07.2007 року, згідно умов якого відповідач передав банку в іпотеку належну йому на праві власності однокімнатну квартиру, загальною площею 52,3 кв.м, жилою площею 11,9 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 57 - 62).

Відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобовязання, внаслідок чого станом на 14 грудня 2015 року утворилася заборгованість за кредитом та процентами на загальну суму 90214,95 доларів США та пеня на суму 85322,52 грн., відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ПАТ «Фідобанк» (а.с. 7 - 47).

Згідно п. 2.2 договору іпотеки, у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем своїх зобовязань по кредитному договору, іпотекодержатель має право звернути стягнення та задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи, але не обмежуючись, відсотки, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання, необхідні витрати на утримання предмета іпотеки, витрати на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, а також компенсувати всі інші витрати, з вартості предмета іпотеки в порядку, встановленому Закном України «Про іпотеку». Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає у разі порушення іпотекодавцем будь-яких умов цього договору.

Згідно п. 2.4 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися іпотекодерждателем: у позасудовому порядку шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; за рішенням суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса. Спосіб звернення стягнення іпотекодержатель визначає самостійно в порядку та на умовах, визначеному чинним законодавством України.

Пунктом 2.5 вказаного договору передбачено, що у разі прийняття іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку таке стягнення може бути здійснено:

- шляхом його продажу відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» - іпотекодавець передає всі оригінальні примірники документів, що в установленому порядку підтверджують право власності на предмет іпотеки, технічну та іншу документацію іпотекодержателю для оформлення договору купівлі-продажу предмета іпотеки із покупцем;

- шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки відповідно до ст. 36-37 Закону України «Про іпотеку» - в цьому випадку цей договір вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього договору, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є

предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в п. 38 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5 (надалі - Постанова), у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (ст. 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст.39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.

Згідно із п. 39 Постанови, з урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування ч.2 ст. 16 ЦК України суд оцінює критично. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. (Правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-1851цс15 від 30 березня 2016 року)

З урахуванням того, що позивач не реалізував передбаченого договором способу позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, а умовами договору про іпотеку сторонами не передбачено можливості звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотекодержателем права власності на нього, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивач не має права вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки вказаним шляхом.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» відхилити.

Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий М.В. Мережко

Судді Р.В. Березовенко

ОСОБА_3