У х в а л а

іменем україни

21 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,

Карпенко С.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Львівської області від 22 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, який уточнивши, просив визнати їхньою з відповідачем спільною сумісною власністю житловий будинок АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на Ѕ частини цього будинку, як на частку в спільному майні подружжя.

На обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилався на те, що після розірвання шлюбу між ним та відповідачем не досягнуто домовленості щодо поділу спірного житлового будинку, який було побудовано під час шлюбу за спільні кошти подружжя, а тому просив вирішити цей спір в судовому порядку.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 травня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 90,2 кв. м, житловою площею 33,2 кв. м. Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частини цього житлового будинку.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 22 вересня 2015 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що з 14 березня 1991 року позивач із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 вересня 2013 року (а. с. 3-5).

Відповідач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) площею 0,1965 га, та власником старого житлового будинку АДРЕСА_1, успадкованого нею після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а. с. 8, 32, 45, 85-88).

Згідно із матеріалами інвентаризаційної справи на будинок (а. с. 31-61), станом на грудень 2013 року спірний житловий будинок значиться, як самочинно побудований на місці знесеного старого будинку (а. с. 46, 49, 58).

Порядок та умови набуття права власності на новостворене майно та об'єкти незавершеного будівництва врегульовані положеннями ст. 331 ЦК України, відповідно до ч. 2 якої право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Зазначена стаття ЦК України не передбачає можливості виникнення права власності на новостворене нерухоме майно за рішенням суду.

Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом України у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-131цс14, який за змістом п. 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За змістом ч. 1 ст. 182, ч. 2 ст. 331 ЦК України та ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав» право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після завершення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, та державної реєстрації права власності.

Таким чином до прийняття об'єкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об'єкт не виникає.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, встановивши, що спірний житловий будинок самочинно побудований, відповідно до наведених норм матеріального права дійшов правильних висновків про відсутність підстав для визнання за позивачем права власності на Ѕ частини спірного будинку в порядку поділу майна подружжя.

За таких обставин підстав для скасування рішення апеляційного суду Львівської області від 22 вересня 2015 року немає.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

У той же час, за змістом ч. 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використанні в процесі цього будівництва (створення майна).

З огляду на те, що спільною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом, тому, за наявності доведеності того, що самочинно побудований житловий будинок може бути віднесено до спільної сумісної власності подружжя, позивач не позбавлений права на поділ будівельних матеріалів, обладнання тощо, які були використанні в процесі будівництва.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 22 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: Т.Л. Ізмайлова

С.О. Карпенко