Справа № 755/922/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гаврилової О.В.

при секретарі - Томіленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва», ОСОБА_4, про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва», ОСОБА_4, про вселення, -

В С Т А Н О В И В :

До Дніпровського районного суду м. Києва звернулась позивач ОСОБА_1 з позовом, в якому просить визнати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Вимоги позову обгрунтовані тим, що позивач зареєстрована і постійно проживає в АДРЕСА_1. Вказана квартира була надана внаслідок обміну житлових приміщень та складається з двох кімнат. На даний час в квартирі зареєстровані чотири особи: ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3. З 1994 року відповідачі в зазначеній квартирі не проживають, їх речей в квартирі немає. Відповідачі проживають за адресою: АДРЕСА_2. Крім того, жодна особа не перешкоджала відповідачам у проживанні в АДРЕСА_1, не чинила з цього приводу перешкод. Відповідачі не проживають в квартирі без будь яких поважних причин. У зв'язку з тим, що відповідачі не проживають в спірній кімнаті більше року без поважних причин, позивач звернулась до суду з даним позовом (а.с.27-28).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, в якому просять вселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1 (а.с.95-99).

Вимоги зустрічного позову вмотивовані тим, що у 1991 році ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5, з цього часу вони стали проживати на спірній житловій площі. У ІНФОРМАЦІЯ_8 народилася донька - ОСОБА_6 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_3.). У 1982 році позивач вселила в квартиру свого чоловіка - ОСОБА_7. У 1983 році у них народився син - ОСОБА_4. На даний час квартира не приватизована, в ній зареєстровано чотири особи: - ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 Починаючи з 1993 року сімейні стосунки між сторонами погіршилися, позивач з її чоловіком вчиняли сварки, створювали неможливі умови для спільного проживання та позивачі за зустрічним позовом були вимушені виїхати з квартири, домовившись, що відповідачі за первісним позовом будуть тимчасово проживати за іншою адресою, а ОСОБА_1 не буде ставити питання з приводу права ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на спірне житло. З часом житлові умови в спірній квартирі змінились, крім чоловіка позивача в ній проживав брат з різними жінками, з якими створював сім'ю, що перешкоджало ОСОБА_2 та ОСОБА_3 користуватися спірним приміщенням. Таким чином, не проживання в спірній квартирі було тимчасовим, вимушеним, пов'язаним з неправомірною поведінкою позивача за первісним позовом та її чоловіка, які влаштовували в побуті сварки, скандали, створювали обстановку неможливу для спільного проживання. Більше того, позивач за первісним позовом та третя особа - ОСОБА_4 незаконно, без згоди вселили в квартиру сторонніх осіб, що також являється перепоною для спільного проживання. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 неодноразово вселялись і жили в квартирі по кілька місяців. ОСОБА_1 в цей час звільняла їм кімнату і переходила жити в квартиру свого чоловіка - ОСОБА_7 Таким чином, весь цей час, починаючи з 1994 року, ОСОБА_1 визнавала за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право користування жилим приміщенням. Інтересу до житла ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ніколи не втрачали, в 1998 та 2013 роках звертались до ЖЕКу №409 із заявами про причину вимушеного, тимчасового не проживання в квартирі та проханням не виписувати їх з вказаної житлової площі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.04.2016р. зустрічну позовну заяву було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом (а.с.100).

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала вимоги своєї позовної заяви в повному обсязі з викладених у позові підстав, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити, подала письмові заперечення в яких зауважила, що з 1976р. по 1982р. вона з донькою - ОСОБА_2 мешкали в однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_8. 18 червня 1982 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_7. З метою покращення житлових умов у жовтні того ж року ОСОБА_7 допоміг позивачу здійснити обмін 1-кімнатної квартири по АДРЕСА_8 на 2- кімнатну квартиру АДРЕСА_1, здійснивши доплату за зайву житлову площу за власні кошти, що на той час дорівнювало першому внеску за аналогічну кооперативну квартиру. У 1983 році у позивача з чоловіком народився син - ОСОБА_4, який законно проживає і зареєстрований у спірній квартирі з 1983 року. Він також жодним чином не перешкоджав і не перешкоджає у проживанні відповідачів у спірній квартирі. Оскільки відповідачі не намагались вселитись до спірної квартири, вони не висували до нього будь-яких претензій щодо чинення ним перешкод. У 1991р. донька позивача одружилася і одразу остаточно перейшла жити до свого чоловіка у 3 - кімнатну квартиру АДРЕСА_3, де вона вже проживала задовго до весілля і проживає на даний час. У 1994р. у неї народилася донька - ОСОБА_6 (після шлюбу прізвище - ОСОБА_3), яку ОСОБА_2 згідно закону прописала у спірній квартирі, але з дня народження і по даний час вона постійно проживає разом з батьками за адресою: АДРЕСА_4. Таким чином, жодних сварок на спірній житловій площі, мова про які йдеться у зустрічному позові, не могло бути і немає, оскільки позивач з ОСОБА_2 з 1991р., а з ОСОБА_3 - з 1994р., проживали за різними адресами. Ніякого тиску з боку позивача, її чоловіка та третьої особи на відповідачів стосовно цього питання не було, виїхати з квартири - добровільне рішення відповідачів, та їх спільне рішення - не проживати в ній. 05 січня 2007 року від імені позивача відповідачам була подарована в рівних частках, придбана позивачем за кошти, отримані від продажу майна її чоловіка, квартира АДРЕСА_5. Вказану квартиру відповідачі прийняли у дар і використовували для власних потреб, а потім протягом 6 років здавали в оренду. У 2013 року з невідомих причин відповідачі продали подаровану квартиру. Влітку того ж року позивач з чоловіком запропонували відповідачам на суму, що складала кошти, отримані відповідачами від продажу подарованої квартири, кошти від оренди за 6 років та додаткові запропоновані позивачем кошти, придбати в цьому ж районі 2- кімнатну квартиру, на що відповідач безпідставно відмовилась, але разом з тим до спірної квартири не вселилась і жодним чином не претендувала на вселення. Згодом стало відомо, що ОСОБА_2 написала заяву до ЖЕКу про не зняття її та її доньки з реєстрації, оскільки вона тимчасово не проживає у спірній квартирі. Оскільки відповідачі забезпечені житловою площею, більше 20 років не проживають у спірній квартирі і не намагались до неї вселитись, позивач була вимушена звернутись до суду з позовом про визнання їх такими, що втратили право користування квартирою. В судовому засіданні позивач надала пояснення аналогічні викладеним у запереченнях та додатково пояснила, що ОСОБА_2 добровільно залишила спірну квартиру - переїхала жити до свого чоловіка ще до реєстрації з ним шлюбу - в липні 1991 року. З цього часу ані донька ані онука не приходили жити до спірної квартири. Домовленості між сторонами щодо збереження за відповідачами реєстрації за спірною адресою ніколи не було. На вимогу ОСОБА_2 відповідачам була подарована однокімнатна квартира, при цьому відповідачі пообіцяли виписатися зі спірної квартири, проте обіцянки не дотрималися. В подальшому відповідачі продали подаровану їм позивачем квартиру, а виручені кошти частково витратили на весілля ОСОБА_3 На даний час відповідачі продовжують проживати по вул. Вільде. Жодних перешкод в користуванні квартирою з боку позивача, третьої особи, чи інших осіб ніколи не було, були нормальні стосунки. ОСОБА_3 також жодного разу не намагалася проживати в квартирі. Крім того, відповідачі ніколи не сплачували за комунальні послуги. Донька позивача не проживає в спірній квартирі з 1991 року, а онука - з дня народження. На даний час в спірній квартирі проживають позивач та її син - третя особа. Останнім часом позивач вимушена доглядати за матір'ю похилого віку (90 років), тому періодично мешкає в останньої. Долучені відповідачами до матеріалів справи фотознімки відображають свята, на які приходили відповідачі у гості до спірної квартири.

Представники позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні також просили задовольнити первісний позов та відмовити в задоволенні зустрічного позову. Представник ОСОБА_8 додатково пояснила, що спірка квартира була отримана внаслідок обміну 1-ї квартири по вулиці Серова в м. Києві, в якій проживали ОСОБА_1 разом з дочкою ОСОБА_9. Обмін було здійснено з доплатою, яку здійснив чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_7 після укладення шлюбу (в червні 1982р.), згідно ордера в жовтні 1982 року. Згодом народився ОСОБА_4 (третя особа по справі), який також став проживати в спірній квартирі. В 1991 році ОСОБА_9 вийшла заміж, взяла прізвище чоловіка - ОСОБА_2 і переїхала до нього на постійне проживання за адресою: АДРЕСА_2. В ІНФОРМАЦІЯ_8 у ОСОБА_2 народилась дочка ОСОБА_10, яка з самого народження проживала разом із батьками в квартирі по вулиці Вільде, але була зареєстрована в спірній квартирі за заявою ОСОБА_2 Таким чином, в квартирі зареєстровано чотири особи. В 2006 році чоловік позивача ОСОБА_7 та третя особа ОСОБА_4 продали належну їм квартиру і ОСОБА_7 придбав квартиру по АДРЕСА_10 (в яку переїхав на проживання) і однокімнату квартиру по АДРЕСА_9 (яка була подарована відповідачам в 2007 році). При цьому між позивачем та її дочкою була домовленість про те, що вона разом зі своєю дочкою ОСОБА_10 знімуться з реєстрації в спірній квартирі. Таким чином, житлове питання було вирішено і відповідачі мали добровільно знятись з реєстраційного обліку, але не зробили цього, хоча і не проживали в спірній квартирі. Тобто відповідач ОСОБА_2 не проживала в спірній квартирі з моменту одруження в 1991 році, а її дочка взагалі не проживала в даній квартирі з моменту свого народження в ІНФОРМАЦІЯ_8. Позивачам по зустрічному позову не чинилися будь які перешкоди в проживанні. Твердження позивачів за зустрічним позовом, стосовно вимушеного не проживання в квартирі, пов'язане з неприязними стосунками та вселенням в квартиру без їхньої згоди сторонніх осіб, не відповідає дійсності та не підтверджено жодним доказом.

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 в судовому засіданні просила в задоволенні первісного позову відмовити, свій зустрічний позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити з викладених у ньому підстав, додатково пояснила, що вона з позивачем у 1982 році переїхали до спірної квартири, куди також вселився чоловік позивача та у них народився син. У 1991 році ОСОБА_2 з чоловіком вселилися до спірної квартири, де у ІНФОРМАЦІЯ_8 народилася донька - ОСОБА_3. Після цього між сторонами погіршилися стосунки, причиною чого були побутові сварки, внаслідок чого відповідач з родиною були вимушені залишити квартиру, за домовленістю - тимчасово. З цього часу відповідач проживала як у чоловіка так і в спірній квартирі. Залишала спірну квартиру вимушено - внаслідок перенаселення. Відповідачів зі спірної квартири не виганяли. У 2008 році відповідачами до ЖЕКу були подані заяви, щоб їх не виписували. Те, що відповідач проживала в спірній квартирі підтверджується кореспонденцією, що надходить на ім'я відповідача. В останнє відповідачі виїхали зі спірної квартири в серпні 2015 року. Також відповідач зазначила, що в неї є ключі від спірної квартири та вона з донькою можуть навіть зараз туди вселитися. На даний час відповідач проживає в трикімнатній квартирі, яка належить її чоловікові та свекрові, проте в останньої важкий характер, виникають сварки. В спірній квартирі постійно проживає лише ОСОБА_4 (інколи з жінкою), а позивач приїздить туди періодично, постійно проживає у свого чоловіка. ОСОБА_3 знімає квартиру, оскільки позивач відмовила останній у проживанні в 2014 році. В подарованій позивачем квартирі відповідачі не жили, оскільки в ній протікав дах, та продали цю квартиру у 2013 році, кошти частково витратили на весілля доньки ОСОБА_3. Між сторонами була домовленість, що питання про зняття відповідачів з реєстрації не буде підніматися. На даний час у власності відповідачів житла немає. ОСОБА_3 до спірної квартири не вселялася, хоча перешкод у цьому не було. Також зазначила, що в подарованій позивачем відповідачам однокімнатній квартирі вони не могли проживати, оскільки ця квартира була в незадовільному стані, крім того, відповідач вважає, що позивач могла подарувати більшу квартиру - двокімнатну чи трикімнатну.

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_3 в судове засідання після початку розгляду справи по суті не з'явилась.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_11 в судовому засіданні також просив у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов просив задовольнити в повному обсязі та пояснив, що в спірній квартирі в ІНФОРМАЦІЯ_8 виникло перенаселення, за взаємною домовленістю відповідачі були вимушені виїхати. ОСОБА_3 в останнє проживала в спірній квартирі у 2013 році - до заміжжя, позивач була проти її проживання в спірній квартирі з чоловіком. Причиною звернення із зустрічним позовом є подання первісного позову, оскільки перешкод для вселення не було, однак без дозволу позивача ОСОБА_3 не вселилась би. Відповідачі завжди мали можливість проживати в спірній квартирі та періодично там проживали. Однак ОСОБА_4 створює відповідачам перешкоди в проживанні, а те, що він не вказаний відповідачам, не має значення. Три родини в такій маленькій квартирі проживати не мають можливості, отже причиною не проживання відповідачів є перенаселеність спірної квартири. Відповідачі добровільно залишили спірну квартиру, щоб надати можливість проживати іншим.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав первісний позов, проти задоволення зустрічного позову заперечував та пояснив, що ОСОБА_2 з 1991 року не проживає в спірній квартирі, оскільки вийшла заміж, а племінниця - ОСОБА_3 жодного дня не проживала в квартирі. Конфліктів не було і не могло бути, окільні відповідачі не проживали в спірній квартирі. У 2012р. ОСОБА_4 проживав з дівчиною. Позивачі за зустрічним позовом ніколи не звертались з питанням про вселення. ОСОБА_4 постійно проживає в спірній квартирі, стосунки між сторонами відсутні. ОСОБА_2 на контакт не йде, до матері не заїжджає. Між сторонами була домовленість, що ОСОБА_2 дарують квартиру, а вона, в свою чергу виписується з квартири.

Представник третьої особи КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв чи клопотань до суду не подав.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 ЖК УРСР, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Статтею 72 ЖК УРСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

При цьому, частиною 2 ст. 71 ЖК УРСР визначено, якщо наймач або члени його сім'ї відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Вичерпний перелік випадків, коли житлове приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців, визначений частиною 3 ст. 71 ЖК УРСР.

Судом встановлено, що 18.06.1982р. ОСОБА_7 та ОСОБА_1 уклали шлюб (а.с.121).

Відповідно до ордеру №242, виданого виконавчим комітетом Дніпровського районної ради народних депутатів 15.10.1982р., ОСОБА_1 дозволено зайняти в м. Києві квартиру АДРЕСА_1, яка складається з 2 кімнат, з правом на житлову площу двох осіб: ОСОБА_1 та ОСОБА_12 (а.с.13).

З наявних в матеріалах справи документів (а.с.4-6, 30, 31) та оглянутих в судовому засіданні паспортів сторін та третьої особи, вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані сторони по справі та третя особа: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, що також визнано сторонами у справі.

Згідно довідки №40/01-16, виданої 16.06.2016р. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_13, 08.09.2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_13 було посвідчено договір купівлі-продажу однокімнатної квартири під номером АДРЕСА_7, покупцем вказаної квартири була ОСОБА_1 (а.с.123).

Відповідно до довідки №5819/01-16, виданої 21.10.2015 року Десятою Київською державною нотаріальною конторою, в Десятій Київській нотаріальній конторі ОСОБА_1 подарувала квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_6, ОСОБА_2 до ОСОБА_6 по ? частині квартири кожній, згідно договорів дарування, посвідчених Десятою Київською державною нотаріальною конторою 05.01.2007 року за реєстровими номерами №2у-1 та №2у-4 (а.с.124).

Як убачається з Актів від 29.05.2015р., 30.06.2015р., 31.07.2015р., 28.08.2015р, 30.09.2015р., 30.10.2015р., складених мешканцями будинку АДРЕСА_1 - ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16, підписи яких завірені начальником ЖЕД №409, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 не проживають у період з 1994р. (а.с.7-12, 14-15).

Надаючи оцінку зазначеним актам, суд приймає їх як докази не проживання в спірній квартирі відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 станом на дати складання зазначених актів, а саме - 29.05.2015р., 30.06.2015р., 31.07.2015р., 28.08.2015р, 30.09.2015р., 30.10.2015р.

Разом з цим, зазначені докази не містять відомостей про те, що дане житлове приміщення було обслідуване особами, які підписали акт, в період починаючи з 1994 року.

Згідно роз'яснень, викладених у п.10 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від12.04.1985р., у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім'ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Згідно повідомлення Дніпровського управління поліції ГУ НП у м. Києві, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Дніпровського управління поліції ГУ НП в м. Києві із заявами про перешкоджання в проживанні та користуванні квартирою АДРЕСА_1 не звертались (а.с.17).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду показала, що вона проживає в АДРЕСА_3, є сусідкою позивача за первісним позовом, знає її 20 років, підписувала акти про не проживання відповідачів в квартирі АДРЕСА_1. Акти підписувала, знаходячись в цій квартирі в дні, які зазначені в актах. Зараз в цій квартирі проживає ОСОБА_4 Зі слів ОСОБА_1 свідку відомо, що ОСОБА_2 проживає у чоловіка по вул. Вільде. Причини не проживання відповідачів у спірній квартирі свідку невідомі. Сварок в квартирі ніколи не було, родина спокійна. Відповідача ОСОБА_3 в квартирі свідок ніколи не бачила, лише на вулиці. Дати, з яких відповідачі не проживають в спірній квартирі свідку не відомі. Свідку відомо, що ОСОБА_2 виїхала з квартири після одруження. Про існування будь-якої домовленості між сторонами з приводу користування квартирою чи реєстрації в ній, свідку не відомо.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду показала, що вона проживає в АДРЕСА_4, її квартира розташована під спірною квартирою. ОСОБА_1 попросила свідка прийти до квартири та переконатись, хто проживає в АДРЕСА_1. ОСОБА_2 приблизно у 1992-1993р. вийшла заміж та переїхала до чоловіка, приходила в гості до позивача. Зараз в квартирі проживає ОСОБА_4 - син позивача. Сварок в квартирі свідок не чула. Акти свідок підписувала в квартирі ОСОБА_1 В актах підписувалась за фактичні обставини. ОСОБА_1 з чоловіком зараз в квартирі не проживають, але систематично приходять, допомагають синові. ОСОБА_2 переїхала до чоловіка у 3-кімнатну квартиру. Їй подарували квартиру, щоб вона не претендувала на частку спірної квартири.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 суду показав, що позивача за первісним позовом знає з 80-х років та є другом її чоловіка. В спірній квартирі буває часто, останній раз півтора-два місяці тому. ОСОБА_2 з донькою бачив у квартирі на святі - в гостях, коли ОСОБА_3 була ще маленькою. При спілкуванні з ОСОБА_2 дізнався, що вона проживає у чоловіка. Приблизно десять років тому відповідачам за первісним позовом подарували квартиру. В колі сім'ї була розмова, що позивач з чоловіком згодні подарувати ОСОБА_2 квартиру, а остання в свою чергу зніметься з реєстрації. Потім ОСОБА_1 розповідала, що відповідачі не бажають виписуватися. З розмов у родині свідку відомо, що перешкод відповідачам у користуванні квартирою не було, ОСОБА_2 ніколи не претендувала там жити. Позивач періодично проживає в квартирі, там її речі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 суду показала, що знає ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 1982 року, товаришувала з ОСОБА_2 В 1991 році ОСОБА_2 вийшла заміж. До 2015 року ОСОБА_2 проживала в спірній квартирі періодично, а з серпня 2015 р. там не проживає, оскільки є спір по квартирі, так як мама бажає її виписати. ОСОБА_2 проживає у чоловіка, з ними проживає й ОСОБА_3. Зі слів ОСОБА_2 свідку відомо, що та в спірній квартирі не проживає із-за сварок. Сама свідок в спірній квартирі жодного разу не була. Коли ОСОБА_2 вийшла заміж почались непорозуміння між сторонами, позивач запропонувала їй виїхати з квартири, обіцяла не виписувати - це свідку також відомо зі слів ОСОБА_2

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 суду показала, що ОСОБА_2 її подруга, знайомі з 1991 року. ОСОБА_2 зареєстрована по вул. Курнатовського, але після народження дитини були сварки тому вона вимушена була знімати квартиру чи проживати у чоловіка. В гостях по вул. Курнатовського свідок була на початку серпня 2015 року, ОСОБА_2 в квартирі була одна. У ОСОБА_2 з ОСОБА_1 тісних відносин не було. Позивача ОСОБА_1 свідок ніколи не бачила. В квартирі на Курнатовського була 5-7разів. ОСОБА_2 розповідала, що між сторонами є домовленість, що вони знімають квартиру, а їх не виписують.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Надаючи оцінку показанням вищезазначених свідків у сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами та поясненнями сторін в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що первісний позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Так, відповідач ОСОБА_2 та представник обох відповідачів за первісним позовом підтвердили в судовому засіданні фактичну відсутність перешкод відповідачам у користуванні квартирою АДРЕСА_1. Відповідачі мають вільний доступ до цієї квартири, ключі від дверей до квартири.

Свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 стверджували в своїх показаннях про наявність між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 сварок, однак ОСОБА_19 та ОСОБА_20 свідками таких сварок не були, всі викладені ними обставини щодо відносин між сторонами відомі їм зі слів ОСОБА_2, яка є заінтересованою особою у вирішенні даної справи. З цих підстав суд надає показанням цих свідків критичну оцінку, враховуючи також те, що такі показання не узгоджуються з іншими доказами у справі.

Дослідженими в судовому засіданні актами, складеними мешканцями будинку АДРЕСА_1 підтверджується, що відповідачі станом на дати складання цих актів - починаючи з 29.05.2015р. не проживають в квартирі за спірною адресою. Ці обставини повною мірою узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18, не довіряти яким у суду підстав немає.

Крім того, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 своїми заявами від 23.10.2013р. на адресу ЖЕКу підтвердили факт їх не проживання в АДРЕСА_1 (а.с.46, 47).

Що стосується заяви ОСОБА_2 від 02.09.1998р. до ЖЕКу, то вона містить суперечливі відомості - зазначення про те, що вона з донькою проживає за спірною адресою, і при цьому, просить не виписувати її з даної житлової площі (а.с.48).

Те, що відповідач ОСОБА_2 виписувала на спірну адресу кореспонденцію, зазначала у формулярах своєю адресою АДРЕСА_1, та на цю адресу надсилалися запрошення відповідачам для участі в голосуванні (а.с.49-68, 74-79), не є належними та допустимими доказами фактичного проживання відповідачів у спірній квартирі.

Долученими відповідачами до матеріалів справи фотознімками підтверджується спільне святкування сторонами певних подій, а не проживання відповідачів у квартирі.

При цьому, стороною відповідачів не надано суду жодного доказу в розумінні статей 57-59 ЦПК України, який би підтверджував наявність хоча б однієї з обставин, визначених частиною 3 ст.71 ЖК УРСР, що є визначеними законом підставами для збереження жилого приміщення за відповідачами, з урахуванням також набуття ОСОБА_3 повноліття ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

За нормою ст. 71 ЖК УРСР, тимчасова відсутність особи повинна бути неперервною та не повинна перевищувати шести місяців. Початок перебігу часу відсутності визначається від дня не проживання особи в житловому приміщенні. Повернення особи в це приміщення перериває строк тимчасової відсутності. Однак, епізодичне з'явлення особи в житловому приміщенні для вигляду, з метою утримання цього приміщення, не може розглядатися як повернення, яке перериває шестимісячний строк.

При цьому відповідачем ОСОБА_3 не надано будь-якого доказу постійного чи тимчасового її проживання за спірною адресою, як з часу народження, так і з часу набуття нею повноліття, як і доказів наявності перешкод в користуванні квартирою.

Відповідачем ОСОБА_2 також не надано доказів наявності перешкод у її проживанні в квартирі, відсутність таких перешкод фактично визнається стороною відповідачів.

Одноразове перебування відповідача ОСОБА_2 в спірній квартирі в один з днів серпня 2015 року, про що показала в судовому засіданні свідок ОСОБА_20, є одиночним епізодом та не може свідчити про повернення зазначеного відповідача до квартири, що було б підставою переривання визначеного законом строку.

Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів існування між сторонами будь-яких домовленостей з приводу користування спірною квартирою, чи з приводу реєстрації та/або зняття з реєстрації відповідачів.

Показанням свідків, допитаних за клопотанням сторони відповідачів, з цього приводу, судом дана критична оцінка, оскільки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 особисто не були свідками будь-яких домовленостей сторін з цього приводу.

Посилання відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні на те, що відповідачі не мають іншого місця проживання, ніж у спірній квартирі, є необґрунтованими, оскільки стороною відповідачів не заперечувалося та узгоджується з показаннями свідків, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають в квартирі, що належить чоловіку ОСОБА_2, а одержавши в дар від позивача квартиру, відповідачі розпорядилися нею на власний розсуд, що було б неможливим, з урахуванням їх не проживання за спірною адресою, в разі відсутності в них іншого житла.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва», ОСОБА_4, про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню, оскільки позивачем за первісним позовом надано достатньо доказів, які б дозволили дійти обґрунтованого висновку про те, що відповідачі дійсно без поважних причин не проживають у АДРЕСА_1 тривалий час - понад шість місяців до звернення з даним позовом до суду.

З наведених вище підстав, а також враховуючи те, що жодних перешкод в проживанні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1, судом не встановлено, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва», ОСОБА_4, про вселення.

При цьому, суд вважає за необхідне зауважити, що відповідачі, тривалий час не проживаючи в спірній квартирі, звернулись до суду із зустрічним позовом про вселення, фактично не маючи жодних перешкод чи перепонів, як у проживанні в цій квартирі, так і у вселенні до неї, з боку відповідача за зустрічним позовом чи інших осіб.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені нею судові витрати по сплаті судового збору, а судові витрати по сплаті судового збору за зустрічним позовом суд відносить за рахунок позивачів за цим позовом у сплаченому при зверненні до суду розмірі.

На підставі викладеного, ст. 71, 72 ЖК УРСР, керуючись ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 88, 179, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва», ОСОБА_4, про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20грн.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва», ОСОБА_4, про вселення - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі через Дніпровський районний суд м. Києва апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Якщо особа яка оскаржує рішення не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя