АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/2823/15-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження № 22-ц/774/1081/К/16 суддя Рунчева О.В.
Категорія № 55 (І) Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.,

за участю: секретаря - Маслової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами, без участі всіх осіб, які беруть участь у справі, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Нікопольська міська електрична вуличного освітлення", Нікопольської міської ради про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2015 року позивач звернулася до суду із позовом до Комунального підприємства "Нікопольська міська електрична вуличного освітлення", Нікопольської міської ради про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Уточнивши позовні вимоги в їх останній редакції, просила суд стягнути солідарно з Комунального підприємства «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення» та Нікопольської міської ради на її користь заробітну плату в розмірі 13 102 грн. 25 коп., а також стягнути з Комунального підприємства «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення» та Нікопольської міської ради середній заробіток за період затримки розрахунку з 13 вересня 2012 року по 31 грудня 2015 року в розмірі 137282 грн. 40 коп. та допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць в розмірі 3643 грн. 13 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач, зазначила, що в 2003 році було створено підприємство «Нікопольська міська мережа вуличного освітлення». Згідно п.1.1 Статуту підприємства територіальна громада м. Нікополя в особі Нікопольської міської ради - є власником комунального підприємства «Нікопольська міська мережа вуличного освітлення».

У вересні 2012 року Нікопольська міська рада прийняла рішення про передачу всього нерухомого майна від Комунального підприємства «Нікопольська міська мережа вуличного освітлення» до іншого комунального підприємства.

Пізніше Нікопольська міська рада прийняла рішення № 60-24/IV від 09 листопада 2012 року про припинення діяльності та ліквідацію Комунального підприємства «Нікопольська міська мережа вуличного освітлення».

Згідно п.15.5 Статуту підприємства, ліквідаційна комісія оцінює наявне майно підприємства, яке ліквідується, складає ліквідаційний баланс та подає його власнику. У даному випадку оцінювати наявне майно Комунального підприємства «Нікопольська міська мережа вуличного освітлення» вже було нічого.

З того часу Комунальне підприємство «Нікопольська міська мережа вуличного освітлення» перестало заробляти гроші для здійснення свого існування, внаслідок чого у підприємства утворилась заборгованість, з'явилися збитки.

Вона працювала на Комунальному підприємстві «Нікопольська міська мережа вуличного освітлення» з 01 червня 2009 року, 13 вересня 2012 року звільнилася з вказаного підприємства за угодою сторін, згідно ст. 36 КЗпП України.

Однак всупереч вимог ст.116 КЗпП України, в день звільнення відповідачами не було проведено з нею розрахунку. Заборгованість по заробітній платі на день її звільнення складає 13102,25 грн. Її неодноразові звернення до відповідачів з приводу погашення вищевказаної заборгованості не принесли жодного результату. До теперішнього часу заборгованість по заробітній платі не погашена.

Крім того, позивач зазначила, що оскільки Комунальне підприємство „Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення" перебуває в стані припинення, а заборгованість із заробітної плати до сьогодні не виплачена, то з урахуванням того, що власником підприємства є Нікопольська міська рада заборгованість із заробітної плати слід стягнути солідарно з Комунального підприємства „Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення" та з Нікопольської міської ради. При цьому відповідальність щодо несвоєчасного розрахунку з позивачем, передбачену ст. 117 КЗпП України відповідачі також повинні нести солідарно.

Рішенням нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 вересня 2012 року по 31 грудня 2015 року в розмірі 137282 грн. 40 коп. В іншому відмовлено.

Стягнуто з Комунального підприємства «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення» на користь держави судовий збір в розмірі 1373,40 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати та задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на невірну оцінку судом доказів, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Зокрема, вважає, що висновок суду про те, що Нікопольська міська рада не має відношення до даного трудового спору не відповідає дійсності, оскільки власником КП «Нікопольська міська мережа вуличного освітлення» є саме Нікопольська міська рада, і саме на неї як на власника покладено обов'язок проведення розрахунку з працівником у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, в день його звільнення. Позивач також вважає, що суд першої інстанції не врахував роз'яснень, викладених в п. 27 Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно з якими в разі недостатності у державної установи коштів відповідальність за її зобов'язаннями несе власник.

Також, ОСОБА_1 зазначила, що суд в рішенні прийшов до висновку, що її вимоги про стягнення заробітної плати не виплачені позивачу у зв'язку з тим, що КП «Нікопольська міська мережа вуличного освітлення» перебуває в стадії ліквідації, не взявши при цьому до уваги правову позицію Верховного Суду України про те, що ці обставини не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені суми.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач 01 червня 2009 року на підставі наказу № 23-К була прийнята на роботу до КП «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення» на посаду бухгалтера (а.с.14).

На підставі наказу № 64-К від 31 серпня 2012 року ОСОБА_1 звільнена з займаної посади з 13 вересня 2012 року за угодою сторін, згідно ст. 36 п. 1 КЗпП України (а.с.15).

При звільненні ОСОБА_1 не було виплачено заробітну плату в розмірі 13102,25 грн. (а.с.33).

Заборгованість із заробітної плати у вказаному розмірі була стягнута з КП «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення» на підставі судового наказу Нікопольського міськрайонного суду від 07 вересня 2012 року (а.с.27), який набув чинності 25 вересня 2012 року.

КП «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення» з 19 листопада 2012 року перебуває в стані припинення. Строк для заявлення кредиторами вимог визначений до 20 січня 2013 року (а.с.5,6).

21 листопада 2012 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-н/0426/1957/2012 виданого 07 вересня 2012 року Нікопольським міськрайонним судом про стягнення з КП «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення» на користь ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати в розмірі 13102,25 грн. закінчене на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, п. 2 ст. 67 Закону України «Про виконавче провадження». Копію постанови про закінчення виконавчого провадження було направлено позивачу та ліквідатору (а.с.29).

Згідно довідки ліквідатора КП «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення» Вітько С.Г. заборгованість по заробітній платі станом на 02 лютого 2015 року складає 13102,25 грн. (а.с.33).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості із заробітної плати, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі з Нікопольської міської ради є безпідставними, оскільки боржником перед позивачем є саме КП «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення», у трудових відносинах з яким перебувала позивач та з якого зазначена заборгованість вже стягнута судовим наказом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, заборгованість із заробітної плати в розмірі 13102,25 грн. вже стягнута з КП «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення» на користь ОСОБА_1 на підставі судового наказу Нікопольського міськрайонного суду від 07 вересня 2012 року (а.с.27), який є чинним.

Отже, у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до КП «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення» про стягнення заробітної плати відбудеться подвійне стягнення заборгованості по заробітній платі у вказаному розмірі, оскільки дана сума стягнута з КП «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення» на користь позивача судовим наказом від 07 вересня 2012 року.

При цьому, колегією суддів враховується, що ОСОБА_1, ставлячи питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі, фактично не наводить в апеляційній скарзі жодних доводів щодо незаконності чи необґрунтованості рішення суду в цій частині, а згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Посилання ОСОБА_1 на те, що Нікопольська міська рада, як власник КП «Нікопольська міська мережа вуличного освітлення», зобов'язана виплатити їй нараховану, але не виплачену при звільненні заробітну плату, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується сплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частиною першою ст. 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно Статуту КП «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення», затвердженого Рішенням Нікопольської міської ради від 26 грудня 2003 року, це підприємство є юридичною особою, власником якого є територіальна громада м. Нікополя в особі Нікопольської міської ради, орган управління - виконавчий комітет Нікопольської міської ради в особі Управління житлово-комунального господарства Нікопольської міської ради. Підприємство створюється шляхом перетворення КП «Міськсвітло» та є його правонаступником.

Згідно п. 2.3. Статуту підприємство від свого імені може здійснювати угоди, набувати майнових та особистих немайнових прав та нести обов'язки, може бути позивачем і відповідачем в суді.

Згідно п. 9.4. Статуту підприємство самостійно встановлює форми, системи та розміри оплати праці, а також інші види доходів працівників, згідно з чинним законодавством України, за погодженням з власником. Укладення ж трудових договорів віднесено до компетенції директора підприємства (п. 5.7. Статуту).

При цьому, в 2.4 Статуту зазначено, що підприємство не відповідає за борги власника, як і власник не відповідає за борги підприємства. Підприємство несе відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах наданого йому на праві повного господарського відання майна відповідно до діючого законодавства (а.с. 42-48).

Отже, Статутом КП «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення» визначена компетенція Нікопольської міської ради як засновника вказаного підприємства, до якої не входить обов'язок по сплаті заборгованості по заробітній платі працівникам вказаного комунального підприємства. Натомість, цим Статутом визначено, що КП «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення» самостійно укладає трудові договори та несе відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах наданого йому на праві повного господарського відання майна.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, встановивши зазначені обставини, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для покладення на Нікопольську міську раду обов'язку щодо сплати на користь позивача заборгованості по заробітній платі. Тим самим спростовуються доводи апеляційної скарги в цій частині.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач КП «Нікопольська міська мережа вуличного освітлення», порушуючи приписи ст. 116 КЗпП України, при звільненні позивача не провів виплати всіх належних їй сум, що надає позивачеві право на отримання середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати, а вимоги про стягнення цих сум солідарно з Нікопольської міської ради є безпідставними, оскільки боржником перед позивачем є саме КП «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення», у трудових відносинах з яким перебувала позивачка.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явленим звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши під час розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку під час звільнення, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Також ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати, при його невиконанні, не звільняє роботодавця від відповідальності згідно зі ст. 117 КЗпП України. Таке роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач з 01 червня 2009 року по 13 вересня 2012 року перебувала у трудових відносинах з КП «Нікопольська міська мережа вуличного освітлення».

При звільненні ОСОБА_1 не було виплачено заробітну плату в розмірі 13102,25 грн. (а.с.33), яка була стягнута на користь позивача судовим наказом від 07 вересня 2012 року, який на теперішній час є чинним, проте не виконаним.

Зважаючи на те, що судовий наказ від 07 вересня 2012 року на теперішній час не виконаний і заробітна плата у розмірі 13102,25 грн. не виплачена роботодавцем, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що остання має право на середній заробіток за період затримки розрахунку з 13 вересня 2012 року по 31 грудня 2015 року в розмірі 137282,40 грн.

Рішення суду в частині визначеного судом розміру середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати особами, які беруть участь у розгляді справи не оскаржується, а тому колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в цій частині, оскільки згідно з вимогами частини 1 статті 303 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, - під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що Нікопольська міська рада, як власник КП «Нікопольська міська мережа вуличного освітлення», повинна відповідати за зобов'язаннями комунального підприємства не ґрунтуються на законі та спростовуються вищевикладеним, тому відхиляються колегією суддів.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, що беруть участь у справі, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку і ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню як недоведена, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: