Провадження № 2/638/638/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

31.03.2016Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Гайдук Л.П.

за участю секретяря ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», 3-тя особа Інспекція з питань захисту прав споживачів в Харківській області про визнання недійсними кредитного договору та договору застави,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», 3-тя особа Інспекція з питань захисту прав споживачів в Харківській області про визнання недійсними кредитного договору та договору застави. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 20.06.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та позивачем було укладено кредитний договір на купівлю автотранспортних засобів № 833/33-27/33/8-270 відповідно до п. 1.1. Банк надає Позичальнику кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 26 634.00 дол. США, зі сплатою 12.55 % річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний в пп. 1.1.1. п. 1.1. ст. 1 Договору. В якості забезпечення виконання зобовязань Позичальника (Позивача) за вказаним Кредитним договором № 833/33-27/33/8-270 від 20.06.2008 року було укладено договір застави №833/34-27/33/8-198 від 20.06.2008 року між сторонами. Предметом застави згідно п.1.1. Договору застави № 833/34-27/33/8-198 від 20.06.2008 року є транспортний засіб марки NISSAN, модель NAVARA, 2008 року випуску, номер шасі (кузов, рама) № VSKCVND40U0311949, ПІКАП-В, реєстраційний № НОМЕР_1, зареєстрований ВРЕР № 2 ГУМВСУ ХАРКІВ 19 червня 2008 року, який належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу 100608-6-1к, укладеним 10.06.2008 року між ТОВ «Свобода-Авто» та ОСОБА_2, та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії АХС № 118595, виданого ВРЕР № 2 ГУМВСУ ХАРКІВ 19 червня 2008 року. Заставна вартість транспортного засобу складала 222 520,00 грн. 29.10.2009 року між сторонами була підписана додаткова угода № 1 до Кредитного договору, відповідно до умов якої сторонами був підписаний новий графік платежів без змін будь - яких інших умов, за складання зазначеної додаткової угоди банк зобовязав позичальника сплатити 168,83 грн., інші умови Кредитного договору залишилися без змін.

01.07.2010 року між сторонами була підписана додаткова угода № 2 до Кредитного договору, відповідно до умов якої Позичальник зобовязувався кожний рік від дати видачі кредиту здійснювати перестрахування предмету забезпечення, а у разі порушення цієї вимоги Позичальник зобовязаний сплатити Кредитору штраф у розмірі 1% від суми наданого кредиту без змін будь - яких інших умов.

29.06.2011 року між сторонами був підписаний Договір про внесення змін № 3 до Кредитного договору, відповідно до умов якого Кредитний договір викладено в новій редакції, а саме внесено наступні зміни: - п. 2.5., п. 2.8.3. та додатком 3 на Позичальника покладено сплату комісії за оформлення додаткової угоди до Кредитного договору (0,1% (min. 50 грн.) від суми заборгованості за кредитом) та до Договору забезпечення (01% (min. 50 грн.) від суми загальної вартості заставного майна); - змінено порядок надання кредиту та сплати процентів.

15.11.2012 року між сторонами був підписаний Договір про внесення змін № 4 до Кредитного договору, відповідно до умов якого сторонами був підписаний новий графік платежів з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом 10.06.2016 року. Укладений сторонами Кредитний договір є споживчим кредитом, адже відповідно до п. 1.2. Договору кредитні кошти позичальником отримані для оплати придбаного автомобіля, а тому для нього встановлено особливий порядок укладення та на нього розповсюджується Закон України «Про захист прав споживачів». Позивач вважає, що оспорюваний Кредитний договір містить суперечливі та дискримінаційні по відношенню до неї умови, адже при підписанні даного Кредитного договору Відповідач не виконав умови Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-ХІІ від 12.05.1991 р., а саме- свідомо не надав ОСОБА_2 перед укладанням Кредитного договору та після його укладання, інформації, що передбачена п. 2 ст. 11 Закону, для того, щоб вплинути на здійснення нею вибору щодо отримання кредиту саме у Відповідача, так як побачивши переваги та недоліки пропонованих схем кредитування,реальну процентну ставку та розмір абсолютного подорожчання кредиту, ОСОБА_2 могла відмовитись від отримання кредиту у Відповідача, та звернутися до іншого банку. Окрім того, в порушення положень Постанови НБУ №168 від 10.05.2007 року не вказано в Договорі та Додатках до нього методики розрахунку кредиту, тому, позивач вважає, що достеменно не можна розібратися в її суті, при укладенні Кредитного договору Відповідачем було недодержано вимоги ст. 15 і ст. 23 ЗУ «Про захист прав споживачів», тому як жодних варіантів кредитування окрім кредиту у доларах США Позивачу не було запропоновано, тому позивач не мав можливості оцінити переваги та недоліки різних схем кредитування, і таким чином, був позбавлений інформації, необхідної для здійснення нею свідомого вибору, що ще раз свідчить про здійснення Відповідачем нечесної підприємницької практики. Згідно до вимог п.2.1 Постанови НБУ № 168 від 10.05.2007 року, якою затверджені Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту,однак перед укладенням договору про надання споживчого кредиту інформація передбачена п. 2.1 Правил Позивачу надана була не в повному обсязі. Згідно п.3.8 Постанови Національного Банку України від 10.05.2007р. №168, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.05.2007р., у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Всупереч даним вимогам, ніякої інформації ані про валютні ризики, ані про методику, яка використовується Відповідачем для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання оспорюваний Кредитний договір не містить у собі, що свідчить про невідповідність даного Кредитного договору чинному законодавству. Тому Позивач вважає, що виражені в Кредитному договорі валютні зобовязання суперечать законодавству України, а тому є незаконними, оскільки умовами по даному Кредитному договору передбачено проведення розрахунку в іноземній валюті, однак, Закон України «Про захист прав споживачів» не забороняв в 2007 році видавати валютні кредити, але в такому випадку, зобов'язував виражати зобов'язання в гривні з визначенням грошового еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті, зазначене порушення вимог ЦК, має своїм наслідком визнання недійсним Кредитний договір в цілому, так як п. 1.1. є суттєвою умовою договору, його предметом. Таким чином, враховуючи викладене, позивач вважає, що Кредитний договір між нею та Відповідачем був укладений всупереч нормам діючого законодавства і тому, згідно ст. 215 Цивільного кодексу України, є недійсним.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача та 3-ї особи в судове засідання не з*явилися, причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, заяви про розгляд справи за їх відсутністю суду не надавали.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги таким, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

20.06. 2008 року між сторонами було укладено кредитний договір № 833/33-27/33/8-270 в розмірі 26 634долари США зі сплатою 12,55 відсотків річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця.

Окрім того, 20.06.2008року сторони погодили та підписали детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту.

1.07.2008року, 29.06.2011року, 15.11.2012року та додатком до нього між сторонами укладались додаткові угоди про внесення змін до умов вищезазначеного договору стосовно строків дії договору, графіку погашення кредиту та інше.

В момент укладення вищезазначеного кредитного договору суд приходить до висновку, про те, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, договір укладено у письмовій формі, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. На момент укладення оспорюваного кредитного договору позивач не заявляла додаткових умов, щодо яких повинно бути досягнуто згоди.

Таким чином, істотними умовами даного договору відповідно до чинного законодавства є лише ті, які сторони визначили за взаємною згодою укладаючи договір. Крім того, банком було видано кредит у повному обсязі у строки, зазначені в договорі, тобто свої обов'язки банк виконав належним чином.

Факт підписання позивачкою кредитного договору та подальше його виконання також свідчить про згоду останньої з його умовами.

Таким чином, суд вважає безпідставними посилання позивачки на те, що відповідачем не була надано перед укладанням договору інформація, передбачена п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», з якої б вбачалось переваги та недоліки пропонованої схеми кредитування, реальну процентну ставку та розмір абсолютного подорожчання кредиту щоб могло дати їй змогу від нього відмовитись та звернутись до іншого банку, то такий договір є недійсним, на підставі того, що умови кредитного договору не відповідають загальним засадам цивільного законодавства. Позиція позивачки спростовується наявним в матеріалах справи детальним розписом сукупної вартості кредиту, реальної відсоткової ставки, де зазначені всі платежі, які позивач повинна провести.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст. 4 цього Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: установлюються обов'язкові для споживача умови, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надаються продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Крім того, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 1.2 Постанови правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року «Про затвердження Правил про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» встановлено, що ці правила регулюють порядок надання банками споживачу повної необхідної, доступної достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту, з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту.

Як визначено вище, та доведено в судовому засіданні інформація, про яку зазначає позивач у розумінні положень ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо пропонованої схеми кредитування, реальної процентної ставки та розміру абсолютного подорожчання кредиту останній було надано , про що свідчить її особистий підпис та позивач ознайомилась та прийняла умови кредитування,підписавши вказані додатки під час укладення кредитного договору.

З огляду на зазначене, позивачем та її представником не спростовано протилежного в розумінні положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України доказів, на підтвердження вказаних обставин, суду не надано.

Відповідно до п. 3.1 Постанови правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року «Про затвердження Правил про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» Банки зобов'язані в кредитному договору або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем дотримано вищезазначені Правила, з якими позивачка була ознайомлена.

Посилання позивачки на те, що грошовою одиницею України є гривня, а кредит було видано в доларах США без зазначення гривневого еквіваленту, що є порушенням вимог діючого законодавства та ст.3 Декрету КМУ від 19.02.1993р. «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» не є такими, що заслуговують на увагу, оскільки такі твердження є помилковими з огляду на те, що банк є фінансовою установою, яка має можливість надавати кредити у валюті на підставі ліцензії НБУ України та не потребує певної ліцензії, про яку зазначає позивач.

Щодо доводів позивача про порушення принципу справедливості при укладенні договору а саме , при укладенні договору у доларах США, таке суперечить принципу добросовісності, оскільки валютні ризики покладаються на одну сторону, що приводить до дисбалансу договірних прав і обов*язків сторін, то в даному випадку такі твердження також не можуть бути прийняті до уваги з огляду на вищезазначене та погодження всіх істотних умов договору в момент його укладення та в момент його укладення наявної можливого передбачення зміни курсу гривні до долара США.

Керуючись Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про захист прав споживачів», Постановою правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року «Про затвердження Правил про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», Постановою правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року «Про затвердження Правил про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», ст.. 638 ЦК України, Правовою позицією Верховного Суду України від 2грудня 2015року у справі № 6-1341цс15, ст.ст. 10,11,57-60,212-215, 224-226 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», 3-тя особа Інспекція з питань захисту прав споживачів в Харківській області про визнання недійсними кредитного договору та договору застави залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Дзержинського районного суду м. Харкова протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Головуючий - суддя: