АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Рибак М.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів Ратнікової В.М., Соколової В.В.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - Кузьмишина ЕдуардаМиколайовича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 вересня 2016 року про відмову в задоволенні подання про примусове проникнення до житла по справі за поданням державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко Інни Віталіївни про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_3, стягувач публічне акціонерне товариство «АПЕКС-БАНК»,-

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2016 року державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко І.В. звернулася до суду із поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_3, а саме: до квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.09.2016 року у задоволенні подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко І.В. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції представник департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьмишин Е.М. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати ухвалу суду.

В судовому засіданні представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник стягувача ПАТ «АПЕКС-БАНК» підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник боржника заперечував проти апеляційної скарги та просив її відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Борисової О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні подання суд першої інстанції виходив з того, що подання державного виконавця про примусове проникнення до житла є необґрунтованим та передчасним.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Пунктом 10 та 15 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням поліцейських, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 47964663 з примусового виконання виконавчого листа № 761/7274/14-ц, виданого 18.06.2015 року Шевченківським районним судом м. Києва згідно з яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ЮКЛ/220312/1 від 22.03.2012 року, що станом на 24.06.2014 року складає 54321240, 61 грн., з яких: 43065376,00 грн. - заборгованість за кредитом, 7027433, 13 грн. - заборгованість за процентами, 1511623, 74 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 189226, 36 грн. - пеня за несвоєчасне повернення процентів, 2527581, 38 грн. - штраф за несвоєчасне повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом та комісій, звернути стягнення на: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 178, 8 кв. м, яка належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 07.02.2003 року шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку»за початковою ціною, яка встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом/на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Факт реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 178, 8 кв.м, за ОСОБА_3 підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.03.2013 року.

В межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову від 26.05.2015 року про відкриття виконавчого провадження та боржнику встановлено строк на самостійне виконання рішення суду, копію постанови направлено боржнику до виконання, а стягувачу до відома.

Копію вказаної постанови боржником отримано 29.07.2015 року, проте у наданий державним виконавцем 7-денний строк для самостійного виконання судового рішення, вказане рішення суду добровільно боржником не виконано.

10.02.2016 року на адресу постійного місця проживання боржника ОСОБА_3 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України направлено лист № 20.1-342/13 від 05.02.2016 року про проведення 24.02.2016 року виконавчих дій щодо опису та арешту майна боржника, на яке звернуто стягнення згідно виконавчого документа (а.с. 15, 16).

24.02.2016 року ОСОБА_3 чи його представник у зазначений державним виконавцем час, за місцем проведення виконавчих дій з опису і арешту майна боржника не з'явилися, про причини неявки не повідомили, про що за місцем проведення виконавчих дій, державним виконавцем було складено відповідний Акт (а.с.17).

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 25.02.2016 року на адресу боржника ОСОБА_3 повторно направлено лист № 20.1-342/13 про проведення 10.03.2016 року виконавчих дій щодо опису та арешту майна боржника, на яке звернуто стягнення згідно виконавчого документа, який ним був отриманий 01.03.2016 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення (а.с. 18, 20).

Крім того, в матеріалах справи міститься заява представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 від 04.03.2016 року про відкладення виконавчих дій та щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в якій зазначається про те, що під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 01.03.2016 року представнику боржника стало відомо про проведення виконавчих дій у квартирі боржника 11.03.2016 року, проте оскільки боржнику письмове повідомлення від державного виконавця не надходило, то він не був обізнаний про вказані виконавчі дії, а тому у зв'язку із березневими святами виїхав із родиною за місто та повернеться лише 13.03.2016 року. Вказані обставини представник боржника вважав такими, що перешкоджають проведенню виконавчих дій призначених на 11.03.2016 року, а тому є підставою для їх відкладення (а.с. 98, 99).

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_3 та його представник були обізнані про проведення виконавчих дій запланованих на 10.03.2016 року заздалегідь, а саме 01.03.2016 року, що підтверджується матеріалами справи, разом з цим дата проведення виконавчих дій на яку посилається у своїй заяві представник боржника, а саме 11.03.2016 року не відповідає дійсності, оскільки в листі про проведення виконавчих дій від 24.02.2016 року, з яким знайомився представник боржника та який боржник отримав поштою рекомендованим листом вказана дата 10.03.2016 року.

Проте, 10.03.2016 року ОСОБА_3 враховуючи його обізнаність про проведення вказаних вище виконавчих дій заздалегідь, у зазначений державним виконавцем час, за місцем проведення виконавчих дій з опису і арешту майна боржника не з'явився, про що за місцем проведення виконавчих дій, державним виконавцем було складено відповідний Акт (а.с. 19).

Отже, з наявних у справі матеріалів вбачається, що вказані вище дії (бездіяльність) боржника призводять до тривалого невиконання рішення суду, що тягне за собою порушення строків виконання, а також порушує вимоги чинного законодавства щодо обов'язковості судових рішень.

Статтею 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Виконавчим документом, що перебуває на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України визначено спосіб виконання рішення шляхом звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 178,8 кв.м.

Таким чином у діях боржника вбачається пряме перешкоджання державному виконавцю для проведення виконавчих дій, визначених Законом України «Про виконавче провадження», а саме опису майна боржника, на яке необхідно звернути стягнення відповідно до виконавчого документа, у зв'язку з чим унеможливлюється виконання судового рішення.

Таким чином, підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що з метою належного виконання рішення суду про звернення стягнення на квартиру та недопущення порушення прав стягувача, є всі підстави для надання державному виконавцю дозволу на примусове проникнення до житла боржника.

Разом з цим, слід зазначити, що у відповідності до ст.30 Конституції України, кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Отже, державний виконавець, у порядку визначеному законом звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника, оскільки, в даному випадку, єдиним можливим засобом виконання судового рішення є примусове проникнення до житла боржника для опису майна з метою подальшої його реалізації в рахунок погашення заборгованості.

Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу і постановити нову.

Таким чином, оскаржувана ухвала, у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення подання.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - Кузьмишина Едуарда Миколайовича задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 вересня 2016 року скасувати та постановити нову ухвалу наступного змісту.

Подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко Інни Віталіївни про примусове проникнення до житла ОСОБА_3 задовольнити.

Надати дозвіл державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на примусове проникнення до житла ОСОБА_3 - до квартири АДРЕСА_1, загальною площею 178,8 кв.м, яка належить на праві власності ОСОБА_3 для проведення виконавчих дій передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді