Справа № 750/2451/16-ц Провадження № 22-ц/795/1127/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Супрун О. П. Доповідач - Губар В. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіГубар В.С.,
суддів:Висоцької Н.В., Позігуна М.І.,
при секретарі:Халимон Т.Ю.
за участю:представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛО ІНВЕСТ» на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 квітня 2016 року про забезпечення позову ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛО ІНВЕСТ» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 квітня 2016 року заява ОСОБА_5 задоволена частково. Забезпечено позов шляхом накладення арешту на розрахунковий рахунок ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» № НОМЕР_1 у ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 326610, , в межах 48189 грн. 17 коп. В задоволенні решти заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 квітня 2016 року і відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову, посилаючись на те, що реальні загрози невиконання чи ускладнення виконання рішення суду відсутні. Відповідач наголошує, що ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» є діючим підприємством і жодного разу не ухилялося від виконання судового рішення.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_5 ОСОБА_6 просить відхилити апеляційну скаргу ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ», а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Представник ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» в судове засідання не з»явивився. Відповідач про час і місце судового розгляду справи належним чином сповіщений телефонограмою, яка отримана відповідачем 26 травня 2016 р., що документально підтверджено наявними у справі доказами (а.с.74-75). Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд вважає за можливе слухати справу без участі відповідача у судовому засіданні, оскільки його неявка не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

В березні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом та просив:

визнати недійсним укладений між ним та ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» договір фінансового лізингу № 000060 від 13 листопада 2015 року;

стягнути з ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» на його користь сплачену грошову суму як платіж за ненадані послуги в розмірі 41163 грн.;

стягнути відшкодування спричиненої моральної шкоди в розмірі 5000 грн.;

стягнути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції з 13.11.2015 по 10.12.2015 року - 975 грн. 31 коп., з 11.12.2015-01.03.2016 року - 661 грн. 20 коп.; три проценти річних від простроченої суми з 13.11.2015 року по 10.12.2015 року в сумі 112 грн. 23 коп., з 11.12.2015 року по 01.03.2016 року - 277 грн. 43 коп., а всього в розмірі 2026 грн. 17 коп.

В квітні 2016 року ОСОБА_5 звернувся із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 в Миколаївському ПАТ КБ «ПриватБанк» МФО 326610 ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» в межах ціни позову - 48189 грн. 70 коп.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для забезпечення позову відповідно до положень ст. ст. 151-153 ЦПК України.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного процесуального законодавства.

Згідно ч.1 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені ЦПК України, заходи забезпечення позову.

В силу ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а згідно ч.5 ст.153 ЦПК України про вжиття забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена.

Відповідно до ст.ст. 151, 153 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.1 постанови Пленуму від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» єдиною підставою для забезпечення позову є мотивована заява будь-кого з осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини 3 статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними заявленим позивачем вимогам.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 6 зазначеної постанови передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, при вирішенні питання про забезпечення позову суди мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Головною метою забезпечення позову є негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення завдання значної шкоди заявнику.

Законодавством не встановлена можливість застосування заходів забезпечення позову лише за наявності певних вимог, наприклад, майнових; про характер вимог ЦПК України взагалі не згадує і з ними не пов'язує можливість чи неможливість застосування заходів забезпечення позову, тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Враховуючи, що між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів в сумі 48189 грн. 17 коп., висновок суду про доцільність забезпечення заявленого позову та накладення арешту на розрахунковий рахунок ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» в межах розміру заявлених позовних вимог повністю узгоджується з матеріалами справи, оскільки існує вірогідність не виконання судового рішення у випадку задоволення позову.

Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом не встановлено в оскаржуваній ухвалі жодних переваг стосовно вимог позивача і зміст оскаржуваної ухвали не дає підстав для можливих висновків по суті спору на користь чи то сторони відповідача, чи то на користь сторони позивача.

Накладення арешту на розрахунковий рахунок ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» в межах заявлених позовних вимог жодним чином не позбавляє ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» користуватись належним рахунком, а лише робить неможливим його користування виключно в межах заявлених вимог, тобто лише в межах суми 48189 грн. 17 коп.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що усупереч вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України відповідачем апеляційному суду не доведено належними і допустимими доказами, що вжиття заходів забезпечення позову у цій конкретній справі будь-яким чином створило або може створити перешкоди або унеможливлює чи має якісь негативні наслідки для здійснення підприємницької діяльності товариства.

ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» не надано доказів того, що товариство належним чином виконує судові рішення, які покладають на нього платіжні обов»язки. Відповідачем не доведено належними і допустимими доказами, що вжиті судом заходи забезпечення позову у цій конкретній справі будь-яким чином створили перешкоди або мають якісь негативні наслідки для здійснення підприємницької діяльності товариства.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не містять передбачених законом підстав для скасування законної і обґрунтованої ухвали суду. Відтак, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 312, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „СОЛО ІНВЕСТ»" відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і в касаційному порядку оскарження не підлягає.

Головуючий:Судді: