Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1252/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Панфілова А. В.
Доповідач Карпенко О. Л.
РІШЕННЯ

Іменем України

25.05.2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого Карпенка О.Л.

суддів: Гайсюка О.В. Голованя А.М.

за участю секретаря Діманової Н.І.

розглянула в судовому засіданні в м. Кіровограда цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Креатив Груп» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Креатив Груп» на рішення Кіровоградського районного суду м. Кіровограда від 7 квітня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

17 листопада 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Креатив Груп» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позову послалася на те, що 22 січня 2013 року по 11 серпня 2015 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем та була звільнена згідно п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. На день звільнення заборгованість ПАТ «Креатив Груп» перед нею по нарахованій, але не виплачені заробітній платі становила більше ніж за 1 місяць (за липень місяць - 3237 грн. 40 коп. та за 7 робочих днів серпня 2015 року - 1133 грн. 09 коп.). Цю заборгованість їй виплачено відповідачем остаточно лише 24 вересня 2015 року. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача середній заробіток за період з 12 серпня 2015 року по 23 вересня 2015 року в сумі 5642 грн. 17 коп.

Кіровоградський районного суду Кіровоградської області рішенням від 7 квітня 2016 року позов задоволено повністю, а саме: вирішено стягнути з ПАТ «Креатив Груп» на користь ОСОБА_2 5642 грн. 17 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні без урахування обов'язкових зборів та платежів і 551 грн. 20 коп. судового збору.

Відповідач оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, просив скасувати його і відмовити в задоволенні позовних вимог. В скарзі послався на невідповідність позовної заяви вимогам закону, відсутність вини відповідача у несвоєчасному проведенні розрахунку при звільненні позивача так, як своєчасний розрахунок був неможливий через зміну власника та керівництва відповідача, що потребувало відповідного документального оформлення та перешкоджало здійсненню виплат в банківських установах. Крім того, відповідач скаржився на рішення в частині неправильності визначення судом розміру судового збору.

У судовому засіданні представник відповідача Тарасенко О.І. підтримала апеляційну скаргу з підстав, вказаних у ній та додатково пояснила, що на час звільнення позивача з ним не було проведено остаточний розрахунок, хоч в день звільнення позивач був на роботі. Всі належні позивачу суми були виплачені остаточно 24 вересня 2015 року. Спір щодо належних позивачу сум при звільненні відсутній. Правильність визначеного судом розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідачем не оспорюється, але відповідач не погоджується з висновком суду про можливість покладення на нього відповідальності за невиконання вимог трудового законодавства так, як суд не врахував відсутність його вини в цьому.

Позивач у судовому засіданні заперечила проти доводів апеляційної скарги, пославшись на відсутність у відповідача будь-яких об'єктивних перешкод для проведення з нею повного розрахунку в день звільнення з роботи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив такі обставини справи:

22 січня 2013 року ОСОБА_2, позивач по справі, була прийнята на посаду фахівця з обліку сільськогосподарської діяльності відділу сільськогосподарської діяльності бухгалтерського обліку та аудиту управління ПАТ «Креатив Груп», а 11 серпня 2015 року звільнена на підставі п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з переведенням працівника, за його згодою, на інше підприємство (а.с 15 - 21).

В день звільнення відповідач не повідомив позивача про належній йому суми та не провів з ним остаточний розрахунок.

На день звільнення заборгованість ПАТ «Креатив Груп» перед позивачем по нарахованій але не виплаченій заробітній платі становила більше ніж за 1 місяць (за повний липень та 7 робочих днів серпня 2015 року).

8 вересня 2015 року ПАТ «Креатив Груп» частково виплатив позивачу заборгованість, а саме заробітну плату за липень 2015 року - 3237 грн. 40 коп.

24.09.2015 року відповідач в безготівковій формі сплатив позивачу решту заборгованості , яка складається із заробітної плати за відпрацьовані позивачем у серпні 2015 року робочі дні - 1133 грн. 09 коп.

Правильність встановлення судом першої інстанції цих обставин справи сторонами не оспорюється.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач допустив порушення норм ст. 116 КЗпП України при звільненні позивача, але не довів відсутність своєї вини у даному порушенні, а тому на відповідача може бути покладена відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробітокза весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Правильно встановивши, що з вини відповідача позивачу при звільненні не було виплачено належну йому заробітну плату за роботу у липні та серпні 2015 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого і правильного висновку про наявність передбачених ч. 1 ст. 117 КЗпП України підстав для сплати відповідачем на користь позивача його середнього заробітку за весь час затримки, тобто з 12 серпня 2015 року по 23 вересня 20915 року.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності вини відповідача у невиконанні приписів ст. 116 КЗпП України та порушенні прав позивача у зв'язку із зміною власника та керівництва юридичної особи, яке відбувалося з 27 серпня 2015 року, не заслуговують на увагу так, як ці обставини виникли після звільнення позивача, а сама зміна керівництва не є поважною причиною невиконання роботодавцем обов'язку виплати працівникові належних йому сум при звільненні.

Обставини, на які посилається відповідач в обґрунтування своїх доводів про відсутність його вини, не являються обставинами непереборної сили або випадком (ст. 263, 617 ЦК України), а тому відповідач не може бути звільнений від передбаченої законодавством відповідальності за скоєне ним порушення.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

У даному випадку суд першої інстанції обґрунтовано розрахував середньоденний заробіток позивача виходячи з його заробітку за два календарних місяці, які передували події звільнення, тобто за червень - 4062 грн. 11 коп. при 20 відпрацьованих робочих днях, і липень 2015 року - 4025 грн. при 23 відпрацьованих позивачем робочих днях (а.с. 36). Суд, відповідно до п. 8 розділу IV Порядку, визначив середньоденну заробітна плата позивача у розмірі 188 грн. 07 коп. а також правильно визначив кількість робочих днів, які підлягають оплаті за середнім заробітком у період затримки розрахунку при звільненні позивача, а саме - 30 робочих дні. Таким чином суд правильно визначив середній заробіток, який підлягає стягненню з відповідача: 188,07 х 30 = 5642,17 грн.

Відповідач у апеляційній скарзі не скаржився на неправильність проведеного судом розрахунку. Не заперечував проти такого розрахунку і представник відповідача у судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що за обставинами справи суд обґрунтовано не застосував положення ч. 2 ст. 117 КЗпП України.

Таким чином рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог є обґрунтованим і законним, а тому, відповідно до ст. 308 ЦПК України, скасуванню не підлягає.

Твердження позивача про порушення судом першої інстанції вимог цивільно-процесуального законодавства, яке на його думку полягало в прийнятті до розгляду позовної заяви не оплаченої судовим збором, не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги з підстав, передбачених ч. 2 ст. 308, ч. 3 ст. 309 ЦПК України.

В той же час, ухвалюючи рішення про розподіл судових витрат, суд першої інстанції неправильно визначив розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Позовну заяву подано до суду у листопаді 2015 року, мінімальна заробітна плата встановлена Законом на 1 січня 2015 року становила 1218 грн. та враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. (1218 х 0,4=487,2).

За таких обставин рішення суду підлягає зміні в частині стягнення судового збору, стягнувши з відповідача в дохід держави 487,20 грн. замість 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Креатив Груп» задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського районного суду м. Кіровограда від 7 квітня 2016 року змінити в частині розподілу судових витрат.

Зменшити суму судового збору, який підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства «Креатив Груп» в дохід держави за рішенням суду з 551 грн. 20 коп. до 487 грн. 20 коп.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: