Справа № 464/9042/15 Головуючий у 1 інстанції: Теслюк Д.Ю.
Провадження № 22-ц/783/2425/16 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів: Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Симець В.І.

з участю позивача ОСОБА_2

представника відповідача Синьовського Б.В.

представника третьої особи Прокуратури Львівської області - Талій Т.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 9 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, треті особи ОСОБА_6 в особистих інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_7, прокуратура Львівської області, Профспілковий комітет працівників органів прокуратури Львівської області про зобов'язання видати спеціальний ордер, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 9 лютого 2016 року позов задоволено.

Зобов"язано Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради видати ОСОБА_2 спеціальний ордер на вселення у службове житлове приміщення двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 на склад сім"ї троє осіб: ОСОБА_2, дружина ОСОБА_6, син ОСОБА_7.

Рішення оскаржив відповідач Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради. Посилається на його незаконність та необґрунтованість, ухвалення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Скаргу мотивує тим, що Департамент житлового господарства ЛМР, в межах своїх повноважень рішення (розпорядчого документа) про закріплення за позивачем спірного службового житла станом на час розгляду справи не приймав, оскільки у Львівській міській раді на квартирному обліку зареєстровано близько 25 тисяч сімей, що потребують покращення житлових умов та користуються пільгами позачергового та першочергового надання житла , а отже квартира АДРЕСА_1 не була закріплена за позивачем, підстав для видачі ордера немає.

Звертає також увагу на те, що Департаментом житлового господарства також не прийнято рішення і про відмову позивачу у видачі ордеру на службове житло. Вважає, що при задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції допустив порушення, підмінив виконавчий орган місцевого самоврядування, перебрав на себе повноваження з вирішення питань, які законодавством не віднесені до його компетенції.

При розгляді справи за апеляційною скаргою, представник відповідача доводи такої підтримав.

Позивач при розгляді справи проти доводів апеляційної скарги заперечив. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що ним обрано правильний спосіб захисту порушеного права. Просить врахувати неможливість вирішення питання у позасудовому порядку, оскільки як його особисті звернення до відповідача так і прокуратури Львівської області з питання видачі ордерів на вселення залишились не вирішеними з мотивів, які не узгоджуються із вимогами закону.

Представник третьої особи прокуратури Львівської області просить апеляційну скаргу відхилити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін .

Інші учасники в судове засідання не з»явилися, належно повідомлені про розгляд справи за апеляційною скаргою. Про причини неявки не повідомили, тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали даної справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких мотивів.

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 працює в органах прокуратури з 1994 року. На даний час обіймає посаду старшого прокурора прокуратури Львівської області та перебуває на квартирному обліку для отримання службового житла за місцем праці./а.с. 68/ .

Відповідно до наказу прокурора Львівської області О.Василенко, погодженого із головою профспілкового комітету працівників органів прокуратури Львівської області С.Лев №2001к від 25 листопада 2013 року старшому прокурору прокуратури Личаківського району м.Львова ОСОБА_2 надано як службову двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 на склад сім'ї три особи (а.с. 9 ).

На виконання рішення громадської комісії з житлових питань при виконкомі Львівської міської ради від 10 грудня 2013 року №17, в.о. директора Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради затверджено акт №9 від 16 грудня 2013 року, яким управлінням житлового господарства Львівської міської ради передано, а прокуратурою Львівської області прийнято в числі інших квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 11-12).

Згідно із рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №985 від 20 грудня 2013 року, квартирі АДРЕСА_1 надано статус службової (а.с.15).

17 грудня 2013 року прокуратура Львівської області зверталася до департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради з проханням провести закріплення службових квартир у будинку №72А на пр. Червоної Калини у м. Львові, серед яких, спірної квартири за позивачем ОСОБА_2 (а.с.13-14).

Надання позивачу вказаного житла також підтверджується наказом прокуратури Львівської області №807к від 13 червня 2014 року , котрий видано уже після вирішення питань щодо передачі житла для надання як службового для працівників прокуратури та на сім»ю позивача зокрема , про що вказано вище (а.с. 18-19).

Згідно із витягом з протоколу №1 засідання громадської комісії з житлових питань при виконкомі від 4 лютого 2014 року щодо розгляду клопотання прокурора Львівської області про закріплення службових квартир було вирішено, зокрема, рекомендувати погодити закріплення службової квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 на сім'ю з трьох осіб (він, дружина, син ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 17).

Із листа голови профкому працівників органів прокуратури Львівської області С.Лев від 17.11.2014 р., адресованого в.о. директора департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради вбачається , що такий звертався з приводу оформлення ордерів та закріплення службових квартир, зокрема позивачу ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 (а.с.22).

Крім того, позивач ОСОБА_2 07.09.2015 р. особисто звертався до голови комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Львівської міської ради із заявою стосовно порядку вирішення питання закріплення службової квартири, а саме видачі ордеру на квартиру (а.с.24) .

За змістом відповіді зазначеної посадової особи начальника управління житлового господарства департаменту Ю.Голець, ордер не видається з мотивів, що на даний час не є пріоритетним питання надання службового житла працівникам прокуратури, з врахуванням кількості черговиків, як потребують житла та в тому числі осіб, які мають право на першочергове надання житла, в тому числі числа учасників АТО. (а.с.25).

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції представник відповідача пояснив, що на даний час питання надання квартир переданих як службових для закріплення за працівниками прокуратури - іншим особам, котрі в тому числі тривалий час перебувають на квартирному обліку або особам котрі користуються переважним право на отримання житла, в тому числі учасникам АТО - не вирішується. Представник відповідача не заперечив, що правові підстави для розпорядження таким житлом у спосіб його закріплення за черговиками загальної черги чи пільговиками, в тому числі учасникам АТО - відсутні, оскільки є чинними рішення щодо надання квартирам статусу службового житла та передачу таких для закріплення працівникам прокуратури Львівської області, в тому числі спірної квартири. Такими чином мотиви апеляційної скарги в означеній частині свідчать про непослідовну позицію відповідача у справі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно застосував та виходив із вимог ст.ст.121,122 ЖК України, які регулюють порядок надання службових жилих приміщень.

У відповідності до ч. 1 ст. 5 ЖК Української РСР, державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Згідно ст.118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Положеннями ч.2 ст. 121 ЖК України передбачено, що службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.

Згідно зі ст.122 ЖК України на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року №37 «Про службові жилі приміщення» (із змінами і доповненнями) затверджено «Перелік категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення» та «Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР».

Згідно із п. 40 зазначеного вище Переліку, до категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, віднесено працівників прокуратури за переліком, визначеним Генеральним прокурором України.

Відповідно до наказу Генерального прокурора України від 16.04.2004 №48/13-ок «Про затвердження переліку категорій працівників органів прокуратури, яким може бути надано службове житло, та про затвердження Положення про облік та розподіл службової житлової площі Генеральної прокуратури України», службове жиле приміщення може бути надано, в тому числі прокурорам управлінь і відділів.

Згідно п.16 «Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР», службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації, у віданні якої ці приміщення знаходяться, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, на території якої знаходиться відповідне підприємство, установа, організація.

Відповідно до п.п. 18, 19 Розд. XII («Повноваження департаменту житлового господарства та інфраструктури»), «Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради», затвердженого ухвалою 18-тої сесії 5-го скликання Львівської міської ради №3704від 08.07.2010 «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради», до повноважень департаменту житлового господарства та інфраструктури міської ради належить оформлення та видача ордерів на жилі приміщення, прийняття рішень щодо закріплення службового житла, виведення службових приміщень з обліку службових.

Згідно п.п. 5.1.18, 5.1.19 «Положення про департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради», затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради від 27.10.2006 №1206 (із змінами), оформлення та видача ордерів на жилі приміщення, прийняття рішень щодо закріплення службового житла, виведення службових приміщень з обліку службових, - входить до компетенції департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на вказані норми закону, а також «Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Україні», затвердженого Кабінетом Міністрів України від 04 лютого 1988 р. № 37; «Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради», затвердженого ухвалою Львівської міської ради №219 від 19.10.2006 року; «Положення про департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради», затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 27.10.2006 року № 1206, зі змінами внесеними рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 31.07.2009 року № 579, - слід вказати про те, що первинним і основним рішенням про надання службового жилого приміщення позивачу є два накази Прокуратури Львівської області №2014 к від 26.11.2013 року та №807 к від 13.06.2014 року за якими позивачу надано спірну квартиру як службову на склад сім'ї 3 особи. За наслідками таких рішень позивач набула право на користування спірним житлом як службовим та їй повинен був бути виданим спеціальний ордер на вселення у спірне житло, як підстава для вселення.

Вказане вбачається із того, що спірна квартира за актом №9 від 16.12.2013 року передана Прокуратурі Львівської області на виконання рішення громадської комісії з житлових питань при виконкомі Львівської міської ради від 10.12.2013 року; за рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №985 від 20.12.2013 року набула статусу службової Прокуратури Львівської області; крім цього рішенням громадської комісії з житлових питань при виконкомі Львівської міської ради від 4.02.2014 року рекомендовано погодити закріплення спірної квартири як службової за позивачем.( а.с. 15,17).

Закон, у даному випадку Житловий Кодекс України (ст.ст. 121, 122) не передбачає необхідності ухвалення додаткових рішень будь-яким органом (зокрема і виконавчим комітетом ради, у даному випадку відповідачем) про надання вказаного житла як службового для набуття права користування ним.

Відсутність рішення відповідача, про що вказано у апеляційній скарзі, а саме про закріплення службового житла за позивачем, зважаючи на відсутність будь-яких заперечень по суті щодо необхідності винесення такого рішення та видачі ордеру, з посиланням на завантаженість працівників та необхідність тривалої підготовки для видачі такого, - як технічні питання невидання такого протягом тривалого часу, - жодним чином не може вплинути та необхідність видачі позивачу ордера на вселення у спірну квартиру.

Зважаючи на статус житла, прерогатива надання такого належить Прокуратурі Львівської області рішення про що нею прийняте.

Відповідно до Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого ухвалою 18-тої сесії 5-го скликання Львівської міської ради №219 від 19 жовтня 2006 року Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, до повноважень Департаменту житлового господарства та інфраструктури міської ради належить оформлення та видача ордерів на жилі приміщення, прийняття рішень щодо закріплення службового житла, виведення службових приміщень з обліку службових. Відповідно до п.п. 5.1.18, 5.1.19 Положення про департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 27 жовтня 2006 року №1206 (із змінами), оформлення та видача ордерів на жилі приміщення, прийняття рішень щодо закріплення службового житла, виведення службових приміщень з обліку службових, входить до компетенції Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради.

Згідно ст.ст. 3, 15 ЦПК України, захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із житлових, зокрема, відносин підлягає захисту судом в порядку цивільного судочинства. Згідно п. 24-26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних», у порядку цивільного судочинства розглядаються спори за позовами громадян щодо захисту порушеного права на житло, незалежно від участі у справі як відповідача суб'єкта владних повноважень.

У правових позиціях щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право) Верховного Суду України від 26 травня 2001 року роз'яснено, що у випадках, коли згідно із законодавством жиле приміщення надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та профкому або за спільним рішенням громадської організації та її профспілкового органу з наступним повідомленням виконкому місцевої ради або місцевої державної адміністрації (статті 52, 53 ЖК), право на жиле приміщення виникає з часу його надання, тому в разі відмови у видачі ордера може бути заявлено позов про його видачу (п. 11)

Не заслуговують на увагу доводи апеляційних скарг щодо відсутності підстав для видачі ордеру у зв'язку з тим, що питання про надання позивачу службового житла громадською комісією з житлових питань при виконкомі не погоджувалось, а Департаментом відповідно не приймалось рішення про закріплення за позивачем службового житла із врахуванням наступного.

Відповідно до п.2 «Положення про громадську комісію з житлових питань при виконкомі», затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 23.02.2007 року №66, до завдань та функцій комісії віднесено: - Розгляд питань щодо зарахування і зняття з квартирного та кооперативного обліків, внесення змін у склад сім'ї, затвердження спільних рішень адміністрацій і профспілкових комітетів підприємств, установ, організацій про зарахування їх працівників на квартирний, кооперативний обліки та надання їм житла, надання житла черговикам за місцем проживання відповідно до чинного законодавства, надання житла громадянам у зв'язку з відселенням з аварійного або непридатного для проживання житла, з будинків, що підлягають знесенню у зв'язку з вилученням земельної ділянки для державних або громадських потреб, закріплення службового житла, виключення жилих приміщень з числа службових, приєднання вивільненого житла, обмін і бронювання житла громадян, створення житлово - будівельних кооперативів і затвердження рішення зборів кооперативу, зміна статусу будинку, гуртожитку та інші питання, які відносяться до повноважень департаменту (п.2.1). Надання рекомендацій та пропозицій виконавчому комітету і департаменту житлового господарства та інфраструктури щодо вирішення вищезазначених питань (п. 2.2).

Із врахуванням вищенаведеного, оскільки рішення громадської комісії з житлових питань при виконкомі носять рекомендаційний характер, а відтак, необґрунтованими й безпідставними є твердження особи, що подала апеляційну скаргу - Департаменту житлового господарства та інфраструктури ЛМР щодо неможливості розгляду житлового питання на засіданні виконкому без висновків та погодження вказаної комісії.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вірно виходив з того, що спірна квартира позивачу надана на законних підставах, рішення про надання такої ніким не оскаржене та не визнане недійсним у судовому порядку. Також, встановлено, що документи для видачі спеціального ордеру в порядку ст.122 ЖК України подавалися, проте, такий до цього часу не видано. Разом з тим, спеціальний ордер видається не пізніше, ніж протягом одного місяця з часу прийняття рішення про надання житлового приміщення.Житло, яке має статус службового, черговикам не може бути надане, а у даному випадку дискреційні повноваження відповідача як адміністративного органу не допускають відкладення розгляду питання без обрання іншого конкретного юридично допустимого рішення. Зважаючи на вказане, оскільки відповідач діяв всупереч наданим повноваженням, отримавши належні документи рішення про видачу позивачу спеціального ордеру не прийняв, відтак порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку у заявлений нею у позовних вимогах спосіб.

Рішення відповідача про закріплення такого житла перед видачею ордеру, фактично є формальною стадією лише перевірки дотримання законодавства при винесенні такого рішення прокуратурою Львівської області. Відповідач не взмозі прийняти іншого рішення окрім закріплення такого за позивачем у випадку дотримання вимог закону при ухваленні рішення про надання такого позивачу її роботодавцем. Він не вправі надати такого іншій особі, змінити його статус із службового на інший, тощо. Тому, посилання про перебування на черзі на отримання житла інших осіб у даній ситуації є безпідставним та таким, що жодним чином не може впливати на права позивача у справі.

Мотиви апеляційної скарги з посиланням на Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи за № R (80) від 11.03.1980 р. прийнятих на 316 нараді стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень. Під якими слід розуміти повноваження , які адміністративний орган , приймаючи рішення може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те , які він вважає найкращими за даних обставин - колегія суддів вважає такими , що не спростовують висновків суду першої інстанції.

У даному випадку свобода розсуду, тобто обрання між кількома юридично допустимими рішеннями те, яке він вважає найкращим за даних обставин відповідача обмежується або видачею ордеру або невидачею такого із наведенням підстав неможливості в силу закону видати такий. Крім цього, слід вказати і про те, що у даному випадку свободи розсуду у відповідача не існує, оскільки єдиним можливим рішенням відповідача могло б бути рішення про закріплення службового житла за позивачем, оскільки, як вказано і представником відповідача, будь-яких даних про необхідність винесення рішення про відмову у закріпленні службового житла за позивачем немає, про такі невідомо та доказів цього не представлено.

Зважаючи на вказане судом, при ухваленні оскаржуваного рішення, не підмінено собою орган місцевого самоврядування, а вирішено питання про захист житлових прав позивача, які у неї виникли на підставі зазначених вище рішень і у інший спосіб захищені бути не могли.

Враховуючи те, що після винесення необхідних рішень про надання позивачу службового приміщення у нього виникло право на житло та право на отримання на підставі таких спеціального ордеру для вселення, тобто право на користування конкретним житловим приміщенням, право на яке у нього виникло раніше (після винесення рішення про надання їй такого), слід вказати і про те, що проявлена бездіяльність відповідача щодо видачі такого ордеру (для видачі якого слід винести рішення про закріплення за нею такого) фактично порушує право позивача на житло.

Відповідач, зважаючи на дотримання вимог закону Прокуратурою Львівської області, прерогативою якої є винесення такого рішення, про що жодних заперечень від відповідача не надходило, а навпаки стверджено про відсутність інформації щодо неможливості надання такого житла позивачу; безпідставною, протягом тривалого часу невидачею ордеру фактично порушує житлові права позивача, права на користування наданого їй житла, не надаючи відповідного ордеру на вселення.

Враховуючи вказане, обраний спосіб захисту позивачем її порушених житлових прав є вірним та вимога заявлена нею у позові обґрунтовано задоволена судом першої інстанції.

Вказане рішення винесене, також, і у відповідності до ст. 47 Конституції України та ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

В контексті ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод слід, також, вказати і про те, що у даному випадку орган держави у порушення вимог закону, протиправно втручається у житлові права позивача порушуючи такі, без жодних на те необхідних підстав втручання у демократичному суспільстві. Бездіяльність відповідача, не вчинення необхідних, законних дій тривалий час позбавляють позивача права на житло.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статями 57,58,59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, особою , що подала апеляційну скаргу не представлено.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, зібраним доказам дана належна оцінка, правильно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, яка передбачена чинним ЦПК України, рішення відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому не вбачає підстав для скасування чи зміни цього рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 9 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: