ухвала

іменем україни

29 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Гвоздика П.О., Мартинюка В.І,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним заповіту, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2006 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 22 березня 2002 року ОСОБА_6, який є дядьком позивача, склав на її ім'я заповіт, згідно з яким усе своє майно заповідав позивачу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 помер. Після його смерті позивачу після звернення до нотаріальної контори стало відомо, що 12 жовтня 2005 року померлий склав новий заповіт, згідно з яким усе своє майно заповів ОСОБА_5

Посилаючись на те, що ОСОБА_6 страждав на тяжке захворювання, в результаті чого перебував у лікарні з діагнозом: об'ємний процес метастичних серединних структур головного мозку, об'ємний процес мозочка. У зв'язку з даним захворюванням він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Посилаючись на вищевикладене, просила задовольнити позов та визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 від 12 жовтня 2005 року складений на ім'я ОСОБА_5 який посвідчений державним нотаріусом першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2015 року в позові ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2015 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2015 року скасовано.

Ухвалено нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2015 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог, апеляційний суд виходив з відсутності переконливих доказів щодо визнання недійсним заповіту, складеного 12 жовтня 2005 року згідно з яким, на випадок смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 все належне майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, взагалі все те, що буде належати йому і на що він за законом матиме право заповів ОСОБА_5

Так, для з'ясування психічного стану ОСОБА_6 в момент складання 12 жовтня 2005 року заповіту, за клопотанням представника позивача судом 06 травня 2008 року призначалась посмертна судово-психіатрична експертиза виконання якої доручалось Київському міському центру судово-психіатричних експертиз.

Згідно з інформацією Київського міського центру судово-психіатричних експертиз така експертиза не проведена через неповне з'ясування обставин справи та необхідності допитати лікарів ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які оглядали та надавали допомогу ОСОБА_6

Допитана у судовому засіданні лікар ОСОБА_8 пояснила, що з 07 жовтня 2007 року лікувала покійного, який був при здоровій усвідомленості до 20 жовтня 2007 року і розумів значення своїх дій та міг керувати ними.

За заявою представника позивача, судом 24 січня 2014 року повторно призначалася посмертна судово-психіатрична експертиза виконання якої доручалось Івано-Франківському обласному клінічному психоневрологічному диспансеру.

Згідно з актом судово-психіатричного експерта від 11 липня 2014 року № 496, враховуючи протиречиві показання свідків, недостатню інформаційність та протиречивість медичної документації дати відповідь про те, чи міг ОСОБА_6, враховуючи його стан здоров'я, правильно розуміти значення своїх дій, їх наслідки та керувати ними на момент укладання заповіту 12 жовтня 2005 року на користь ОСОБА_5 в повному обсязі, неможливо.

Доводи касаційної скарги щодо неналежної оцінки показів свідків, не проведення експертизи та неможливості встановлення реального стану здоров'я померлого не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко П.О. Гвоздик В.І. Мартинюк