Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/251/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Головань А. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

03.03.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - Голованя А.М.

суддів Гайсюка О.В., Карпенка О.Л..

за участю секретаря Діманової Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2015 року, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди і

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася в суд з зазначеним позовом, обгрунтовуючи його тим, що вона є власником житлового будинку та земельної ділянки площею 0,16 га. за адресою вул. Садова, 37 в с. Соколівське Кіровоградського району Кіровоградської області.

ОСОБА_3, який є суміжним землекористувачем за адресою вул. Садова, 35 самочинно зніс вбиральню, яка позначена в технічному паспорті літерою «Г» і розташована на належній їй земельній ділянці.

Посилаючись на наведене просить стягнути з відповідача 4000 грн. на відшкодування матеріальної та 1000 моральної шкоди, завданої внаслідок знищення належного їй майна.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції у звязку з неправильним застосуванням норм матеріального права з ухваленням нового рішення про задоволення позову. Вказує, зокрема, на те, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав щодо стягнення коштів на відшкодування завданої їй матеріальної та моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення представників позивача ОСОБА_4 ОСОБА_5, які підтримали доводи скарги, заперечення представника відповідача ОСОБА_6, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував висновки тим, що позивачем не доведено розмір завданої шкоди, яку просила стягнути ОСОБА_2 у зв'язку із знищенням належної їй вбиральні.

Проте, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд у порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, яка зобов'язує суд сприяти всебічному й повному з'ясуванню обставин справи, доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірив; не дав належної правової оцінки зібраним у справі доказам, хоча це має суттєве значення для правильного вирішення спору, порушення вимог матеріального та процесуального права призвело до ухвалення судового рішення, яке не відповідає вимогам ст. ст. 212-214 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з частиною 3 статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала..

За змістом ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини.

Із роз'яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 вбачається, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку з надвірними будівлями до складу яких входить і вбиральня Г та земельної ділянки площею 0,16 га., розташованими за адресою вул. Садова, 37 в с. Соколівське Кіровоградського району Кіровоградської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 21.11.2003 року та технічним паспортом. (а.с. 13, 14, 16-18).

Із технічного паспорту вбачається, що вбиральня мала фундамент, була збудована із цегли та мала шиферну крівлю.

Відповідач ОСОБА_3 є власником 13/20 частки сусіднього домоволодіння по вул. Садова, 35.

Відповідно до рішення Соколівської сільської ради від 21.05.1996 року йому було надано для будівництва та обслуговування житлового будинку за вказаною адресою земельну ділянку площею 0,16 га.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20 березня 2015 року, яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_3 незаконно зруйнував вище згадану вбиральню, розташовану на земельній ділянці ОСОБА_2, на її місці знаходяться відходи будівельних матеріалів, фундамент та зливна яма. (а.с. 7-9)

Частиною 4 ст. 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Факт знищення ОСОБА_3 вказаної вбиральні також визнано в суді апеляційної інстанції його представником - ОСОБА_6

Вартість побудови аналогічної вбиральні з матеріалу цегли, на місці знищеної, тобто розмір матеріального шкоди визначено актом спеціаліста в галузі будівництва ОСОБА_7 від 26 жовтня 2013 року № 1 в розмірі 5 113 грн. (а.с.49)

Відповідно до ч.1 ст.64 ЦПК письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Отже, оскільки позивач для підтвердження розміру шкоди надав висновок спеціаліста, а представник відповідача, заперечуючи проти цього розміру, після розяснення йому судом вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, зокрема, про його право заявити клопотання про призначення судової будівельно-товарознавчої експертизи, відмовився заявляти таке клопотання та не надав ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень, то суд відповідно до вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів, у звязку з тим, що відповідач у порушення вимог ст. ст.10, 60 ЦПК ухилився від доведення обставин, на які посилався.

Крім того, чинним цивільним процесуальним законодавством не передбачено, що розмір матеріальної шкоди має підтверджуватись лише висновком експертизи. Отже, позивач надав суду докази щодо розміру шкоди, які не спростовано відповідачем, і сумнівів у легітимності цих доказів у суду не має.

Втім, зважаючи на те, що позивач просила стягнути матеріальну шкоду в розмірі 4000 грн., тому згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України стягненню підлягає сума визначена в межах позовних вимог.

Також, суд апеляційної інстанції вважає, що неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральних страждань, а тому виходячи із засад розумності та справедливості вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав передбачених п.п.2,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати в розмірі 644, 94 грн. (243 грн.+401,94 грн. = 644,94)

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 4 000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 500 грн. на відшкодування моральної шкоди та 644, 94 грн. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскарженим шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: