ухвала

іменем україни

29 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Гвоздика П.О., Мартинюка В.І,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Вахрушева Ольга Олександрівна, про визнання частково недійсним правочину, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 28 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом в обґрунтування якого вказав, що 07 листопада 2014 року між ним та відповідачем був укладений нотаріально посвідчений договір позики, за умовами якого він отримав у ОСОБА_5 48 000 грн зі строком повернення до 07 квітня 2015 року.

02 квітня 2015 року вказані грошові кошти ним були повернуті у повному обсязі.

Позивач зазначає, що в п. 7 договору позики зазначена наступна умова: «за прострочення виконання своїх зобов'язань позичальник повинен сплатити на користь позикодавця штраф (пеню) в розмірі 5 % з усієї суми позики за кожен день прострочення починаючи з другого дня».

ОСОБА_4 вважає недійсним вищевказаний пункт договору, як такий, що суперечить вимогами закону, оскільки обчислюючи пеню слід виходити не з усієї суми позики, а від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання. Тому, позивач просив суд визнати недійсним п. 7 договору позики, укладений між ним та відповідачем 07 листопада 2014 року та стягнути з ОСОБА_5 на його користь судові витрати.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01 вересня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним пункт 7 договору позики, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, посвідчений 07 листопада 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою Ольгою Олександрівною, зареєстрований в реєстрі за № 2059.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір в загальній сумі 243 грн 60 коп.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 28 жовтня 2015 року, з урахуванням ухвали того ж суду від 30 жовтня 2015 року про виправлення описки, апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_8 задоволено.

РішенняКиївського районного суду м. Харкова від 01 вересня 2015 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Вахрушева Ольга Олександрівна, про визнання частково недійсним правочину, відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Так, зобов'язання за договором позики, укладеним між сторонами, позивачем виконане, повернуто суму позики.

З урахуванням вимог ст. ст. 6, 627, 629 ЦК України, сторони передбачивши пунктом 7 договору позики штраф (пеню) в розмірі 5 % з усієї суми позики за кожен день прострочення, погодили цю умову, що підтверджується їх підписами.

Доводи касаційної скарги щодо збільшення розміру договірної неустойки, що є порушенням ч. 2 ст. 551 ЦК України, яка передбачає збільшення лише законної неустойки, не спростовують висновків апеляційного суду про те, що умова договору позики (п. 7) не суперечить вимогам чинного законодавства.

Так, сторони можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 28 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко П.О. Гвоздик В.І. Мартинюк