Справа № 463/1673/14 Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/425/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Д.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2015 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1304/0707/71-001 від 31.07.2007 року, яка станом на 01.03.2014 року становить 629 586,68 грн. та складається з заборгованості за кредитом в сумі 585349,17 грн., по відсотках - в сумі 43 089,59 грн., пені - в сумі 1147,92 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на належну ОСОБА_2 квартиру №12 в будинку №21 загальною площею 65,9 кв.м., житловою площею 45,5 кв.м., яка складається з двох житлових кімнат, кухні, комори в підвалі площею 2 кв.м., що знаходиться по вулиці Личаківській в місті Львові, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій(з доповненнями згідно додаткового рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2015 року).

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2015 року відмовлено за безпідставністю позовних вимог узадоволенні позову ОСОБА_4 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третьої особи Органу опіки і піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання недійсним договору іпотеки.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним зясуванням обставин справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Апелянт вважає, що судом не дано належної оцінки доказам по справі. Вказує на те, що з відповідей ПАТ «Альфа-Банк» щодо заміни кредитора випливає, що позичальник станом на лютий 2014 року не отримав належних, допустимих та достовірних доказів щодо відступлення права грошової вимоги факторові, назву дійсного фактора, обсяг переданих вимог в грошовому виразі, інші зобовязання, що випливають із договорів іпотеки та поруки, рух коштів з моменту отримання кредиту. А тому згідно із ч.ч. 2,4 ст.613 ЦК України нарахування процентів в сумі 4314,87 доларів США та пені в сумі 114,95 доларів США є безпідставним. Крім того, в судовому засіданні 28.07.2014 року районним судом витребувано у позивача оригінали матеріалів кредитної справи, однак останній вимог суду не виконав. Апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що в позовній заяві ПАТ «Альфа-Банк» зазначено, що станом на 01.03.2014 року відповідач має прострочену заборгованість за кредитним договором 58615, 22 дол. США, по відсотках 4314, 87 дол. США, однак з графіку погашення кредиту та сплати відсотків убачається, що сума заборгованості по кредиту в сумі 58615,22 дол. США виникає у відповідача із спливом терміну 20.03.2019 року. Вважає, що відповідач ОСОБА_8 на дату звернення до суду не мав боргу, розмір якого відповідав би узгодженим сторонами умовам оплати кредиту, які викладені в Додатку №1 до кредитного договору, а мав переплату у розмірі 18279,91 доларів США. Вказує, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки судом не надано оцінки співмірності суми заборгованості за кредитом(ст.39 Закону України «Про іпотеку») та не зазначена початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, а також нема посилання на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».Апелянт також зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що укладений між ОСОБА_2 та АКБ «ТАС Комерцбанк» кредитний договір є договором споживчого кредиту, що укладається згідно вимог закону, в тому числі і Закону України «Про захист прав споживачів», однак банком при укладенні даного договору порушені ряд вимог законодавства України. Таким чином вважає, що вимога про визнання договору неукладеним є вимогою про встановлення факту, який має юридичне значення. Такий факт може встановлюватись судом лише при існуванні і розгляді спору, який виник між особами про право. Встановлення цього факту є елементом фактичних обставин справи та обґрунтованості позовних вимог.

Просить рішення суду першої інстанції за позовом ПАТ «Альфа Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати, «встановити факт неукладення кредитного договору № 1304/0707/71-001 від 31 липня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» відмовити за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог».

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності осіб, які беруть участь у справі, котрі належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України повідомлені про час та місце розгляду справи, але не зявилися в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не у повній мірі відповідає даним вимогам.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, ПАТ Альфа - Банк звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, в якому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1304/0707/71-001 від 31.07.2007 року, яка станом на 01.03.2014 року становить 629 586,68 грн. та складається з заборгованості за кредитом в сумі 585349,17 грн., по відсотках - в сумі 43 089,59 грн., пені - в сумі 1147,92 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на належну відповідачу квартиру №12 в будинку №21 загальною площею 65,9 кв.м., житловою площею 45,5 кв.м., яка складається з двох житлових кімнат, кухні, комори в підвалі площею 2 кв.м., що знаходиться по вулиці Личаківській в місті Львові, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

З матеріалів справи вбачається та районним судом встановлено, що 31.07.2007 року АКБ «ТАС- Комерцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір №№1304/0707/71-001, відповідно до умов якого банк зобовязався надати боржнику кредит в сумі 108 000 доларів США на строк з 31 липня 2007 року по 30 липня 2032 року включно, з сплатою 12,5% річних.

Для забезпечення виконання зобовязань по даному кредитному договору 31.07.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 передав банку в іпотеку майно: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 65,9 кв.м., житловою площею 45,5 кв.м., яка складається з двох житлових кімнат, кухні, комори в підвалі площею 2 кв.м.

Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ч.1 ЦК України).

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною першою ст.575 ЦК України визначено, що одним із видів застави є іпотека, тобто застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Більш детально відносини по іпотеці регулюються Законом України «Про іпотеку».

Згідно ст.1 даного Закону іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені ст.16 ЦК України. Крім перелічених у ч.2 цієї статті способів захисту, також зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів по договору іпотеки в судовому порядку визначений Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною першою ст.35 цього ж Закону передбачено, що у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушеного зобовязання, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

Відповідно до розяснень, наданих у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин №5 від 30.03.2012 року, резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Задовольняючи позовПАТ Альфа - Банк, районний суд виходив з того, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, а 15 червня 2012 року аналогічний договір було укладено між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк», згідно яких відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором №1304/0707/71-001 від 31.07.2007 року та договором забезпечення по ньому іпотечним договором від 31.07.2007 року, які були укладені між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 Відповідач неналежно виконує взяті на себе зобовязання, внаслідок чого згідно представленого суду розрахунку заборгованості (т.1,а.с.38) станом на 01.03.2014 р. прострочена заборгованість відповідача ОСОБА_2 перед ПАТ «Альфа Банк» становить: за кредитом 58615,22 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 585349,17 грн., по відсотках - в сумі 4314,87 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 43089,59 грн., пені - в сумі 114,95 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 1 147,92 грн., а тому позов підлягає задоволенню.

Однак, колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблено з порушенням норм процесуального права, оскільки оцінюючи зібрані по справі докази, суд не дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й обєктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозвязку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та не дав їм належної оцінки.

Так, згідно вимоги про досудове врегулювання спору, надісланої ПАТ Альфа - Банк ОСОБА_2 23.11.2013 року, станом на 23.11.2013 року загальна сума простроченої заборгованості за кредитом становить 5034,24 долари США (т.1 а.с.120).

У попередженні ОСОБА_2 про вилучення заставного майна позивач вказує, що станом на 21.04.2014 року сума простроченої заборгованості уже становить 4505,86 доларів США, хоча після 23.11.2013 року жодних платежів за кредитним договором відповідач не здійснював(т.1 а.с. 124).

Крім того, розрахунок заборгованості за кредитним договором, наданий ПАТ Альфа - Банк для підтвердження позовних вимог, проведений лише із 2012 року, що позбавило суд можливості перевірити правильність нарахування заборгованості та правильності відповідно до умов кредитного договору №1304/0707/71-001 від 31.07.2007 року зарахування платежів, проведених відповідачем із 2007 року,

Також районним судом не перевірено, а позивачем належними доказами не доведено, на яких умовах (зокрема щодо розміру вимоги) укладено 15 червня 2012 року договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором №1304/0707/71-001 від 31.07.2007 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» та умови передачі даного кредитного договору позивачу від ТОВ «Кредитні ініціативи» (про даний факт сам позивач вказує у вимозі від 23.11.2013 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення у частині задоволення позову ПАТ «Альфа Банк» підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

У частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третьої особи Органу опіки і піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання недійсним договору іпотеки, дане рішення слід залишити без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2015 року у частині задоволення позовуПублічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та додаткове рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У решті рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: