АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/4404/15-ц Номер провадження 22-ц/786/719/16Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А. М. Доповідач ап. інст. Корнієнко В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Корнієнка В.І.,

Суддів: Карпушина Г.Л., Винниченка Ю.М.

При секретарі: Коротун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві виділені матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 29 січня 2016 року про відмову у задоволенні заяви про застосування заходів забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради, територіальної громади в особі Полтавської міської ради, з участю третіх осіб: ОСОБА_6, першої Полтавської державної нотаріальної контори, приватного підприємства "Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор", про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, визнання права власності на добудову, та зустрічною позовною заявою ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про припинення ідеальної частки права одного із співвласників на житловий будинок та визнання права власності на дану частку за іншими співвласниками,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Октябрського районного суду Полтавської області від 29 січня 2016 року відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

З даною ухвалою не погодилася представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

Скаржниця вважає ухвалу такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, вказуючи на невідповідність висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення заяви про забезпечення позову. Вмотивовує це тим, що до заяви про забезпечення позову надали безліч додатків у підтвердження неодноразового звернення до правоохоронних органів. Також вказує на те, що відповідачі не вкладали кошти на утримання, упорядкування спадкового майна, внаслідок чого мається загроза їх знищення.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради, територіальної громади в особі Полтавської міської ради, у якому порушував питання щодо скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування та визнання права власності на добудову.

З метою забезпечення позову ОСОБА_2 подав заяву, у якій ставив питання про заборону відповідачам ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, їхнім представникам і адвокатам, вчиняти будь-які дії, в тому числі шкодити та ламати майно, двері, зривати замки, розбивати та виймати скло з вікон, щоб проникнути в кв. № 2 та кв. № 3 за адресою: АДРЕСА_1, наносити позивачеві та членам його родини фізичну, моральну, фінансову шкоди до закінчення перегляду справи в суді.

Відмовляючи у задоволені заяви, місцевий суд виходив з того, що заявником не надано достатніх причин для вжиття заходів забезпечення позову, а також доказів у підтвердження того, що невжиття даних заходів забезпечення позову можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Такий висновок є обгрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

В свою чергу, заявником не надано достатніх та переконливих доказів у підтвердження того, що відповідачами та їх представниками вчинялися дії щодо псування спірного майна, та які б вказували на наявність підстав для задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову.

Окрім того, судом встановлено, що спірне майно перебуває у спільному частковому володінні сторін. Частки при цьому не виділені. Порядок користування сторін цим майном також не визначений. У зв'язку з цим не вбачається можливим достовірно встановити належність майна, а факт пошкодження якого посилається заявник.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Посилання скаржника на надання ним копій заяв щодо звернення до правоохоронних органів також не доводять супротивного, оскільки не містять встановлених належним чином обставин існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого, ухваленого у майбутньому сприятливого рішення за позовними вимогами ОСОБА_2 про визнання права власності на майно у порядку спадкування.

Виходячи з вищевикладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції на час розгляду заяви про забезпечення позову з'ясовано всі обставини та надано їх належну правову оцінку. Порушень норм процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 29 січня 2016 року судовою колегією не встановлено.

Керуючись п. 1 ч.2 ст.307, п. 1 ч. 1 ст. 312, 313, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 29 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя : /підпис/ В.І. Корнієнко

Судді: /підпис/ Г.Л. Карпушин /підпис/Ю.М. Винниченко

КОПІЯ

ВІРНО: Суддя апеляційного суду

Полтавської області __________ В.І. Корнієнко