Апеляційний суд Кіровоградської області
№ 22-ц/781/2069/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Суровицька Л. В.
УХВАЛА

Іменем України

02.11.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Суровицької Л.В.

суддів Авраменко Т.М., Кіселика С.А.

секретар Гусак О.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Кіровоградська міська державна нотаріальна контора № 1 про визнання недійсним заповіту.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним.

Зазначав, що 24 червня 1997 року на підставі ордера на жиле приміщення № 516 його матері ОСОБА_5 та йому було надано квартиру 61 в буд.14/22 по проспекту Правди у м. Кіровограді. 25 квітня 1997 року мати уклала шлюб з ОСОБА_6. 14 червня 2014 року його мати померла, а 27 листопада 2014 року помер ОСОБА_6. Від нотаріуса, йому стало відомо, що ОСОБА_6 склав заповіт, яким заповів усе своє майно, у тому числі і спірну квартиру, ОСОБА_4. Після смерті дружини ОСОБА_3, ОСОБА_6М почав зловживати спиртними напоями. До нього приходив зокрема ОСОБА_4, який пригощав того спиртними напоями. Вважає, що заповіт був складений ОСОБА_6 під тиском ОСОБА_4 Просив суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_6, посвідчений від 05 серпня 2014 року (а.с.2-3).

Ухвалою суду від 22 жовтня 2015 року залучено до участі у справі в якості третьої особи Кіровоградську міську державну нотаріальну контору № 1 (а.с.27).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.161-167).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с.186-188).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, а представник відповідача заперечив проти них і просив залишити рішення суду без змін.

Представник Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 1, який відповідно до вимог ст.76 ЦПК України повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, про причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України його неявка не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, оскільки ухвалене судом першої інстанції рішення є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержано, а доводи апеляційної скарги не є істотними (стаття 308 ЦПК).

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 14 червня 2014 року померла мати позивача ОСОБА_5, після смерті якої спадкоємцями за законом відповідно до ч.1 ст.1260 ЦК України є її син ОСОБА_3 та чоловік ОСОБА_6 (а.с.5, 39-40,41,42,43,44,46).

27 листопада 2014 року помер ОСОБА_6 (а.с.62).

05 серпня 2014 року о 10 годині 27 хвилин ОСОБА_7, державним нотаріусом Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 1 за реєстром № 2-367 посвідчено заповіт, відповідно до якого ОСОБА_6 все своє майно заповів ОСОБА_4 (а.с.96 зворот). На заповіті є власноручний запис «на моє прохання заповіт записаний з моїх слів нотаріусом за допомогою компютерної техніки, прочитаний мною особисто вголос та підписаний мною власноручно, о 10 годині 20 хв.», після якого стоїть підпис «ОСОБА_6М.». Позивач не оспорює, що цей запис та підпис виконано ОСОБА_6.

Відповідно до ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем і має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими,службовими особами,визначеними в статтях 1251-1252 ЦК України.

Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України). Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені (ч.1 ст.225 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Зокрема, це має місце при підтвердженні доказами наявності таких загальних підстав для визнання правочину недійсним як складення заповіту недієздатною особою або особою, яка в момент його складення не усвідомлювала й не могла усвідомлювати значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, складення заповіту під впливом насильства.

Як підставу для визнання заповіту недійсним, позивач зазначав зловживання ОСОБА_6 алкоголем, вчинення відповідачем тиску на ОСОБА_6 шляхом споювання, що призвело до складання заповіту, а потім і смерті ОСОБА_6.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що оскільки ОСОБА_6 майже кожного дня перебував у стані алкогольного спяніння, він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними в момент складання заповіту.

Згідно ст.3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України (презумпція психічного здоров'я).

Підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-9цс12 від 29 лютого 2012 року.

За клопотанням представника позивача судом була призначена у справі судово-психіатрична експертиза, на вирішення якої були поставлені питання: чи міг ОСОБА_6 у момент складання заповіту 05 серпня 2014 року усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними? Чи перебував ОСОБА_6 у момент складання заповіту 05 серпня 2014 року у хворобливому стані, що позбавляло його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними? (а.с.117-118).

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 187 від 19 квітня 2016 року, з урахуванням всіх наявних медичних документів на ОСОБА_6, повну відсутність записів невропатологів, психіатрів, наркологів в період останніх трьох років життя до моменту складання заповіту 05 серпня 2014 року, дати відповідь на поставлені перед експертами питання не виявляється можливим (а.с.143-144).

Матеріалами справи підтверджується, що оспорюваний заповіт посвідчений 05 серпня 2014 року, а на стаціонарному лікуванні в КЗ «Кіровоградська міська лікарня швидкої медичної допомоги» ОСОБА_6 з діагнозом: хронічний панкреатит в стадії загострення, під час якого зявилися психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, перебував з 11 листопада 2014 року по 13 листопада 2014 року, тобто через три місяці після посвідчення оспорюваного заповіту.

У показах допитаних судом свідків ОСОБА_8, Максюта ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12М,, ОСОБА_13, відсутні відомості про психічний стан ОСОБА_6 в момент посвідчення заповіту, а також відсутні відомості про вчинення відповідачем тиску на ОСОБА_6, вчинення будь-яких дій, які призвели до неспроможності ОСОБА_6 в момент складання заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Суд відповідно до ст.212 ЦПК України дав належну оцінку доказам, правову оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами та дійшов правильного і обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків суду. Передбачені законом підстави для переоцінки доказів відсутні.

В межах доводів апеляційної скарги підстав для зміни або скасування рішення суду не встановлено. Суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишається без змін.

Керуючись, ст. 303, п.1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313,315 ЦПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 серпня 2016 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя Л.В.Суровицька

Судді Т.М.Авраменко

ОСОБА_14