Справа № 381/3046/16-ц Головуючий у І інстанції Соловей Г. В.
Провадження № 22-ц/780/6185/16 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 45 29.11.2016
УХВАЛА

Іменем України

29 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Іванової І.В., Гуля В.В.,

за участю секретаря: Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах дітей та сім'ї Фастівської районної державної адміністрації Київської області про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У липні 2016 року позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1. За даною адресою зареєстровані і відповідачі. Дані особи не проживають за місцем своєї реєстрації. На даний час у зв'язку з економічною кризою в державі їй доводиться стикатися з труднощами які полягають в оформленні субсидій по сплаті комунальних послуг. Вирішити питання з відповідачами позасудовим шляхом не вдалося.

Просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності даних осіб понад встановлені законом строки.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимога позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням є безпідставною, оскільки ОСОБА_3, є власником частини вказаного житлового будинку, а інші відповідачі є членами сім"ї власника житлового будинку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до вимог ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 15.09.1987 року позивачу ОСОБА_2 належить 1/2 частина будинку АДРЕСА_1 (а.с.18).

Згідно довідки КП Фастівської міської ради Фастівське бюро технічної інвентаризації №194 від 28.09.2016 року станом на 01.01.2013 року, вказаний житловий будинок по 1/2 частині зареєстрований на ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності виданого Великоснітинською сільською радою від 15.09.1987 року згідно рішення виконкому Фастівської районної ради №108 від 21.07.1987 року.

Рішенням Фастівського районного народного суду Київської області від 09.06.1980 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу і поділ майна, розірвано шлюб між сторонами і визнано за ОСОБА_2 право особистої власності на 2/3 частини вказаного житлового будинку. Інші 1/3 частини даного будинку залишено в користуванні ОСОБА_6 (а.с.8-12).

За відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області місце проживання ОСОБА_3, та ОСОБА_5 зареєстроване АДРЕСА_1 (а.с.48,49).

Згідно договору Дарування будинку від 16 січня 1992 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Великоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області, зареєстрований в реєстрі за №1, ОСОБА_6 подарував ОСОБА_3 1/2 частину житлового будинку в АДРЕСА_1 (а.с.30,31).

Виходячі з довідки №745 від 15.08.2016 року виданої Великоснітинською сільською радою Фастівського району Київської області зазначено, що при оформленні права власності на вказаний житловий будинок, не було враховано рішення Фастівського районного народного суду Київської області від 09.06.1980 року, яким було змінено частки (а.с.32).

Згідно пояснень позивача та його представника відповідачі по справі, за адресою реєстрації не проживають. Всі витрати, пов'язані з утриманням та обслуговуванням будинку, сплатою комунальних платежів і податків здійснюються тільки нею.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Як вбачається з письмових матеріалів та пояснень сторін, ОСОБА_3, є також, як і позивач, власником частини вказаного житлового будинку. Інші відповідачі є членами сім"ї власника житлового будинку.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 є донькою ОСОБА_3 Даний факт не заперечується сторонами. Позивачем не надано суду належних доказів про те, що батько дитини позбавлений батьківських прав відносно доньки, де і з ким проживає неповнолітня на даний час.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги, про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом не підлягають задоволенню.

Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як на підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо ці порушення призвели до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана відповідна оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Оскільки, судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: