АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 4» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 березня 2016р. по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 4» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

встановила:

у березні 2014р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 11 777грн. 11 коп. заборгованості, 4 567,85грн. інфляційних втрат, 1821,22грн. 3% річних, 243,60грн. судового збору.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що відповідач є власником квартири 14 у будинку 30-б по бул. Л. Українки у м. Києві, який обслуговується ним як житлово-експлуатаційною організацією, про що 12 липня 2001р. між ними укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території.

Позивач стверджував, що відповідач порушує взяті на себе зобов'язання за договором, у зв'язку із чим станом на 28 лютого 2014р. виникла заборгованість у сумі 11 77,11грн., яка підлягає стягненню з врахуванням положень ст. 625 ЦК України.

У жовтні 2014р. позивач уточнив розмір позовних вимог і просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 14 жовтня 2014р. у сумі 11 908грн. 30коп, інфляційні втрати у сумі 1582,16грн., 354,61грн. 3% річних та судовий збір у сумі 243,60грн.

Рішенням суду від 31 березня 2016р. у позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ТОВ «Рада 4» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Позивач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неналежну оцінку наданим доказам та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Також позивач зазначає, що судом не було враховано ту обставину, що відповідач не звертався до позивача з приводу ненадання додаткових послуг, визначених умовами договору, а відтак відсутні підстави для висновку про невиконання позивачем умов договору.

Відповідач, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.82, 227, 233 т.2), у судове засідання не з'явилася, направила заяву про розгляд справи у її відсутність.

№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/8809/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Цокол Л.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення третьої особи, який просив залишити рішення суду

- 2 -

без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що відповідач є власником квартири 14 по бул. Лесі Українки, 30-б у м. Києві, загальною площею 144,6кв.м. на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 9 серпня 2001р.

12 липня 2001р. між ТОВ «Рада» Корпорації «Позняки-жил-буд» та відповідачем укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, предметом якого є забезпечення підприємством обслуговування та поточного ремонту житлового будинку та прибудинкової території за адресою м. Київ, бул. Л. Українки, 30-б.

Пунктом 2 договору сторони погодили, що підприємство зобов'язано забезпечити виконання всього комплексу робіт по утриманню будинку, прибудинкової території та створення необхідних умов мешкання в будинку, в тому числі співвласнику та мешкаючим з ним особам, згідно з вимогами «Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій»; надання співвласнику комунальних та інших послуг згідно діючим розцінкам і тарифам та ведення особистого рахунку співвласника; надання додаткових послуг для забезпечення безпечного та комфортного мешкання співвласника та мешкаючим з ним особам за додаткову плату.

Пунктом 2.2.4. договору відповідач взяла на себе зобов'язання не пізніше 7-го числа наступного місяця вносити плату на рахунок підприємства пропорційно його частині власності в будинку і в розмірах, визначених чинним законодавством, за надані послуги, перелік яких сторони погодили у даному пункті.

Крім того, пунктом 2.2.12. для поліпшення комфортного мешкання та проведення комплексу відновних робіт по будинку та з метою відновлення його конструкцій та систем інженерного обладнання, а також підтримання експлуатаційних якостей, не пов'язаних зі зміною основних техніко-економічних показників, відповідач зобов'язалася сплачувати за ці додаткові послуги за квадратний метр загальної площі квартири на рахунок підприємства 0,5 гривні щомісяця.

Згідно Установчого договору про створення та діяльність товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 4», який зареєстрований Дарницькою районною у м. Києві державною адміністрацією 11 вересня 2002р., товариство створено з метою покращення рівня обслуговування населення шляхом виділення із Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» та є правонаступником прав та обов'язків ТОВ «Рада» в частині договірних відносин по обслуговуванню будинку 30-б по бул. ЛесіУкраїнки в м. Києві.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем з жовтня 2003р. не вноситься оплата за додаткові послуги у сумі 72грн. 30коп., що не заперечував третя особа, а також не у повному обсязі оплачуються послуги з надання опалення та експлуатаційні витрати.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна, виходячи з наступного.

Статтями 20 та 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком виконавця - є надання таких послуг вчасно та відповідної якості.

За визначенням, наданим у ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм,

- 3 -

стандартів, порядків і правил.

Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг (ст. 3).

Статтею 25 Закону визначено, що управитель має право: 1) здійснювати управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд та забезпечувати їх належну експлуатацію; 2) укладати договори з виробниками, виконавцями, споживачами в порядку, встановленому законом; 3) контролювати виконання умов договорів на надання житлово-комунальних послуг; 4) отримувати плату за виконання власних функцій; 5) доступу в приміщення, будинки і споруди для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів тощо в порядку, визначеному законом і договором; 6) звертатися до органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та до суду в межах повноважень, визначених законом та договором, для забезпечення належного виконання умов договору виробниками, виконавцями та споживачами.

Пунктом 4 частини 2 вказаної норми Закону передбачено, що управитель зобов'язаний вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

Отже, доводи третьої особи про те, що право на пред'явлення позову про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги має тільки балансоутримувач будинку, яким не є позивач, не ґрунтуються на нормах матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є експлуатуючою організацією, управителем будинку 30-б по бул. Лесі Українки у м. Києві, а також надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території, відповідач уклала договір з ТОВ «Рада» Корпорації «Позняки-жил-буд» про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, правонаступником ТОВ «Рада» за договорами із споживачами будинку 30-б по бул. Лесі Українки у м. Києві є позивач, а відтак він має право на пред'явлення позовних вимог про стягнення із споживача житлово-комунальних послуг заборгованості за оплату за надання таких послуг.

Крім того, відповідачем суду не надано доказів укладення з іншим суб'єктом господарювання договору про надання житлово-комунальних послуг та проведення оплати за отримані послуги іншій юридичній або фізичній особі.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Частина 2 даної норми передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Статтею 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначений порядок оформлення претензій споживача до виконавця, відповідно до частини 1 якої у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки,

- 4 -

види, показники порушень тощо. Частиною 4 передбачено, що акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій.

Отже, відмовляючись виконувати свої зобов'язання за укладеним договором стосовно оплати додаткових послуг (пункт 2.2.12 договору), відповідач зобов'язаний був надати докази невиконання позивачем свого зобов'язання за договором про надання додаткових послуг, звернення до позивача з приводу невиконання ним умов договору та ненадання додаткових послуг, або звернення до позивача з вимогою надати конкретний перелік цих послуг, так як при укладенні договору таких вимог відповідачем висунуто не було.

Проте, відповідачем суду першої інстанції таких доказів надано не було, також не було надано суду доказів, що відповідач діяла у порядку, визначеному ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не мав достатніх підстав для висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача вартості додаткових послуг, розмір яких погоджено сторонами у договорі про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території.

Крім того, з наданого позивачем розрахунку заборгованості та наданих третьою особою квитанцій вбачається, що з березня 2013р. відповідачем не у повному розмірі оплачуються витрати на утримання будинку та прибудинкової території.

Відповідно до підпункту 2 пункту «а» статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідних територіальних громад; погодження в установленому порядку цих питань з підприємствами, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11 грудня 2012р. № 2216, яке зареєстровано в Головному управління юстиції у м. Києві 25 грудня 2012р. за № 75/992 та опубліковано у газеті «Хрещатик» 15 січня 2013р., затвердженні зміни до тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надаються виконавцями цих послуг по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами, в залежності від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, встановлених розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради від 10 квітня 2012р. № 579, згідно яких для ТОВ «Рада 4» по будинку 30-б по бул. Л. Українки встановлений тариф на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території 3,43грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири за місяць при оплаті послуг не пізніше 20 числа, та 3,50грн. - при оплаті послуг після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що відповідач користується пільгою учасника бойових дій у розмірі 75-процентної знижки плати за користування комунальними послугами, тому за експлуатаційні послуги у березні 2013р. відповідачу позивачем нараховано 306грн. 90коп. Проте, 16 квітня 2013р. відповідачем проведено оплату за ці послуги у сумі 238грн. 02коп., тобто заборгованість становить 68,88грн.

У квитанції від 16 квітня 2013р. відповідачем зазначено, що експлуатаційні послуги сплачуються за виключенням прибирання прибудинкової території та вивезення снігу за лютий та березень. Проте, відповідачем суду першої інстанції не надано доказів звернення до позивача з приводу неналежного надання ним послуг з прибирання прибудинкової території у порядку, встановленому ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», тому

- 5 -

правових підстав для перерахунку оплати відповідач не мав.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) № 140 від 3 лютого 2011р. «Про впорядкування нарахування плати за житлово-комунальні послуги в м. Києві» встановлено нарахування населенню плати за спожиті житлово-комунальні послуги в залежності від терміну оплати послуг за попередній розрахунковий місяць.

Пунктом 2.4. вказаного розпорядження встановлено, що у разі оплати населенням житлово-комунальних послуг після 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, нарахування за житлово-комунальні послуги за наступний за розрахунковим місяць здійснювати за тарифами, встановленими для розрахунків з населенням з оплатою останнім після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Згідно п. 2.6. розпорядження застосовувати тарифи, встановлені для розрахунків з населенням з оплатою останнім після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, у разі: оплати спожитих у розрахунковому місяці житлово-комунальних послуг не в повному обсязі; наявності заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за попередні періоди, на яку не укладено договір про її реструктуризацію.

Враховуючи вказані норми та наявність у відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги, позивачем з липня 2013р. при нарахуванні оплати за експлуатаційні витрати, враховується тариф 3,50грн. за 1 кв.м. загальної площі кватири та визначено до оплати 317,02грн.

Проте, відповідачем з серпня 2013р. оплата за експлуатаційні витрати вноситься, виходячи із тарифу 3,43грн. за 1 кв.м., у зв'язку із чим щомісячна заборгованість становить 10грн. 12коп.

З наданого позивачем суду першої інстанції розрахунку заборгованості та наданих третьою особою квитанцій про оплату за житлово-комунальні послуги вбачається, що між сторонами існує спір з приводу розміру оплати за отримання послуг з централізованого опалення.

Згідно п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005р., у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку.

У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр опалюваної площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно із законодавством (пункт 21 Правил).

Відповідно до наявних у матеріалах справи документів до жовтня 2011р. позивачем оплата за послуги з централізованого опалення розраховувалося відповідно до п. 21 Правил, а з жовтня 2011р. - до п. 12 Правил.

Тарифи на централізоване опалення встановлювалися відповідними розпорядженнями

Київської міської державної адміністрації «Про встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води» № 978 від 30 липня 2007р., № 980 від 31 серпня 2009р., № 392 від 31 травня 2010р. Розпорядженням КМДА № 99 від 27 січня 2011р. з лютого 2011р. встановлений тариф - 2,91грн. за 1 кв.м. опалюваль-

- 6 -

ної площі.

Сторони визнали, що будинок, де проживає відповідач, обладнаний засобом обліку теплової енергії, проте, суду не надано належних документів, коли саме лічильник був взятий на облік та прийнятий у експлуатацію, до жовтня 2011р. за централізоване опалення позивачем застосовувався тариф, встановлений розпорядженнями КМДА, виходячи із оплати опалюваної площі щомісячно протягом року, який визначений при відсутності будинкових та квартирних засобів обліку теплової енергії.

З наданих позивачем розрахунку заборгованості та наданих третьою особою квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг вбачається, що протягом спірного періоду відповідачем централізоване опалення оплачувалося по тарифу, який був зазначений позивачем, проте не у повному обсязі, та тільки у опалювальний сезон, що суперечить вищезазначеному розпорядженню КМДА, а із жовтня 2011р. оплата вносилася на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що за період з 2010р. по березень 2014р. відповідачем оплата за житлово-комунальні послуги, включаючи експлуатаційні витрати та опалення, проведена у повному обсязі не відповідає наявним матеріалам справи та наданим сторонами документам.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Вказані норми процесуального права не врахував суд першої інстанції і безпідставно вважав, що тільки на позивача покладено обов'язок надавати докази у підтвердження позовних вимог, так як відповідач також повинен надати докази у підтвердження своїх заперечень.

Зокрема, не вносячи оплату за експлуатаційні витрати у повному обсязі за березень 2013р., відповідач не навів належного обґрунтування своїм діям та не надав належні та допустимі докази правомірності своїх дій.

Також відповідачем не було наведено належного обґрунтування внесення часткової оплати за послуги централізованого опалення, а також не було надано розрахунку, з якого виходив відповідач, визначаючи розмір оплати, або підстави для нездійснення оплати у між опалювальний період, так як оплата у опалювальний період відповідачем здійснювалася, виходячи із тарифу, який визначений для оплати протягом року.

Разом з тим, позивачем надано розрахунок заборгованості, який ґрунтується на тарифах, визначених органом місцевого самоврядування відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», та з врахуванням пільги учасника бойових дій у розмірі 75-процентної плати за користування комунальними послугами, якою користується відповідач.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про повну оплату відповідачем за житлово-комунальні послуги у спірний період не ґрунтується на обставинах справи та наданих сторонами доказах.

Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність у три роки.

Частиною 3 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Третьою особою ОСОБА_2, як представником відповідача, 19 травня 2014р. подано клопотання про зобов'язання позивача надати розрахунок заборгованості з березня 2011р. по березень 2014р. з посиланням на статтю 257 ЦПК України.

Хоча третя особа відповідно до ст. 30 ЦПК України не є стороною у справі, проте,

- 7 -

станом на 19 травня 2014р. він був допущений судом першої інстанції до участі у справі у якості представника відповідача, колегія суддів вважає за можливе вважати вказане клопотання як заяву сторони про застосування судом позовної давності, не дивлячись на те, що у подальшому на підставі ст. 41 ЦПК України ОСОБА_2 був правомірно відсторонений судом від представництва інтересів відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності.

У матеріалах справи наявна копія ухвали Печерського районного суду м. Києва від 14 лютого 2014р. про скасування судового наказу від 30 травня 2013р., виданого за заявою ТОВ «Рада 4» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Проте, позивачем суду не надано інформації, коли саме він звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, хоча апеляційний суд надавав можливість представнику позивача подати суду такі відомості, а відтак, колегія суддів вважає, що правових підстав вважати, що позовна давність по даному спору перервана, не має.

Умовами договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 12 липня 2001р. сторони погодили, що оплата житлово-комунальних послуг буде проводитися відповідачем не пізніше 7 числа наступного місяця. Разом з тим, у квитанціях, які позивач направляв відповідачу, було зазначено, що рахунок підлягає оплаті не пізніше 20 числа (с.с.20 т.2).

Отже, оплата за житлово-комунальні послуги здійснюється у місяць, який слідує за розрахунковим, до 20 числа.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що заборгованість за житлово-комунальні послуги підлягає стягненню з відповідача, починаючи з лютого 2011р., так як за вказаний місяць оплата проводиться до 20 числа березня (п. 18 Правил), а позивач звернувся до суду із даним позовом у березні 2014р., та обраховується колегією суддів станом на 14 жовтня 2014р., відповідно до уточнених позовних вимог.

Таким чином, заборгованість відповідача становить: 1 735грн. 20коп. - оплата за додаткові послуги відповідно до п.п. 2.2.12. договору від 12 липня 2001р. ( з лютого 2011р. по січень 2013р.); 210грн. 56коп. - за експлуатаційні витрати (утримання будинку та прибудинкової території за березень 2013р та за період з серпня 2013р. по вересень 2014р.); 1093грн. 44коп. за опалення (за період з лютого 2011р. по березень 2014р., враховуючи перерахування опалення у сумі 971грн. 15коп., зроблене позивачем у червні 2011р.), а всього 3 039грн. 20коп.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так як між позивачем та відповідачем існують грошові зобов'язання, які відповідачем порушуються, тому наявна заборгованість підлягає сплаті з врахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

- 8 -

Такі висновки також містять у постановах Верховного Суду України, які є обов'язковими для всіх судів відповідно до ст. 360-7 ЦПК України (справа 6-68цс12, 6-2023цс15).

Наведений позивачем розрахунок інфляційних витрат та трьох відсотків річних є неправильним, оскільки оплата житлово-комунальних послуг проводиться щомісячними платежами, тому інфляційні втрати та три відсотка річних повинні обраховуватися, виходячи із суми заборгованості за кожний місяць окремо.

Інфляційні втрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочки виплати заборгованості.

Три відсотки річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3% х кількість днів прострочення платежу : 365 : 100.

Отже, з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість:

- лютий 2011р.: 130,45грн. - житлово-комунальні послуги та додаткові витрати (далі послуги); 21,93грн. - інфляційні втрати (далі інфляція); 13,98 - 3% річних;

- березень 2011р.: 130,45грн. - послуги; 20,57грн. - інфляція; 13,65грн. - 3% річних;

- квітень 2011р.: 130,45грн. - послуги; 18,49грн. - інфляція; 13,33грн. - 3% річних;

- травень 2011р.: 332,67грн. - послуги; 42,28грн. - інфляція; 33,14грн. - 3% річних;

- червень 2011р.: 72,3грн. - послуги; 8,54грн. - інфляція; 7,02грн. - 3% річних;

- липень 2011р.: 72,3грн. - послуги; 7,32грн. - інфляція; 6,84грн - 3% річних;

- серпень 2011р.: 72,3грн. - послуги; 9,28 - інфляція; 6,66грн. - 3% річних;

- вересень 2011р.: 142,56грн. - послуги; 18,94грн. - інфляція; 12,77грн. - 3% річних;

- жовтень 2011р.: 72,3грн. - послуги; 8,62грн. - інфляція; 6,29грн. - 3% річних;

- листопад 2011р.: 72,3грн. - послуги; 9,53грн. - інфляція; 6,11грн. - 3% річних;

- грудень 2011р.: 92,20грн. - послуги; 12,04грн. - інфляція; 7,54грн. - 3% річних;

- січень 2012р.: 100,04грн. - послуги; 12,84грн. - інфляція; 7,93грн. - 3% річних;

- лютий 2012р.: 136,41грн. - послуги; 17,20грн. - інфляція; 10,49грн. - 3% річних;

- березень 2012р.: 72,30гн. - послуги; 8,95грн. - інфляція; 5,38грн. - 3% річних;

- квітень 2012р.: 72,30грн. - послуги; 8,71грн. - інфляція; 5,20грн. - 3% річних;

- травень 2012р.: 72,30грн. - послуги; 8,41грн. - інфляція; 5,01грн. - 3% річних;

- червень 2012р: 72,30грн. - послуги; 8,95грн. - інфляція; 4,84грн. - 3% річних;

- липень 2012р.: 72,30грн. - послуги; 9,20грн. - інфляція; 4,65грн. - 3% річних;

- серпень 2012р.: 72,30грн. - послуги; 9,36грн. - інфляція; 4,47грн. - 3% річних;

- вересень 2012р.: 72,30грн. - послуги; 9,61грн. - інфляція; 4,29грн. - 3% річних;

- жовтень 2012р.: 72,30грн. - послуги; 9,53грн. - інфляція; 4,11грн. - 3% річних;

- листопад 2012р.: 72,30грн. - послуги; 9,53грн. - інфляція; 3,93грн.- 3% річних;

- грудень 2012р.: 72,30грн. - послуги; 9,61грн. - інфляція; 3,76грн. - 3% річних;

- січень 2013р.: 72,30грн. - послуги; 9,44грн. - інфляція; 3,57грн. - 3% річних;

- лютий 2013р.: заборгованості за послуги не має

- березень 2013р.: 68,88грн. - послуги; 8,92грн. - інфляція; 3,07грн. - 3% річних;

- з квітня по липень 2013р. заборгованості за послуги не має;

- серпень 2013р.: 10,12грн. - послуги; 1,31грн. - інфляція; 0,32грн. - 3% річних;

- вересень 2013р.: 10,12грн. - послуги; 1,39грн. - інфляція; 0,30грн. - 3% річних;

- жовтень 2013р.: 10,12грн. - послуги; 1,39грн. - інфляція; 0,27грн. - 3% річних;

- листопад 2013р.: 10,12грн. - послуги; 1,34грн. - інфляція; 0,25грн. - 3% річних;

- грудень 2013р.: 146,31грн. - послуги; 17,27грн. - інфляція; 3,21грн. - 3% річних;

- січень 2014р.: 150,73грн. - послуги; 18,84грн. - інфляція; 2,92грн. - 3% річних;

- лютий 2014р.: 177,24грн. - послуги; 28,27грн. - інфляція; 3,03грн. - 3% річних;

- березень 2014р.: 70,48грн. - послуги; 10,76грн. - інфляція; 1,03грн. - 3% річних;

- квітень 2014р.: 10,12грн. -послуги; 11,41грн. - інфляція; 0,12грн. - 3% річних;

- травень 2014р.: 10,12грн. - послуги; 0,93грн. - інфляція; 0,1грн. - 3% річних;

- 9 -

- червень 2014р.: 10,12грн. - послуги; 0,52грн. - інфляція; 0,07грн. - 3% річних;

- липень 2014р.: 10,12грн. - послуги; 0,42грн. - інфляція; 0,05грн. - 3% річних;

- серпень 2014р.: 10,12грн. - послуги; 0,38грн. - інфляція; 0,02грн. - 3% річних;

- вересень 2014р.: 10,12грн. - послуги; 0,29грн. - інфляція.

Отже, за період з лютого 2011р. по 14 жовтня 2014р. з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 039грн. 20коп. заборгованості за житлово-комунальні послуги, 412грн. 02коп. інфляційних втрат та 209грн. 72коп. три відсотка річних.

Разом з тим, позивач у апеляційній скарзі просить стягнути з відповідача 304грн. 21коп. інфляційних втрат, тому відповідно до ст.ст. 11 та 303 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути саме зазначену позивачем суму.

Судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального права, з порушенням норм процесуального права оцінені надані сторонами докази, тому колегія суддів скасовує рішення суду з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем за пред'явлення позову до суду першої інстанції у сумі 243грн. 60коп. та за подачу апеляційної скарги у сумі 267грн. 96коп., а всього 511грн. 56коп.

Керуючись ст.ст.303, 3073, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 4» задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 березня 2016р. скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю заборгованість у сумі 3039грн. 20коп., інфляційні втрати у сумі 304грн. 21коп., 3% річних у сумі 268грн. 97коп., судовий збір у сумі 511грн. 56коп., а всього 4123грн. 94коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: