У х в а л а

іменем україни

16 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Дьоміної О.О.,Демяносова М.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності на 1/3 частини житлового будинку та земельної ділянки в порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 14 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 лютого 2016 року,

вс т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним у порядку спадкування за законом право на спадщину 1/3 частини житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані у АДРЕСА_1, що залишилися після смерті спадкодавця двоюрідної баби − ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, посилаючись на те, що у Державному реєстрі речових прав на майно відсутні відомості про реєстрацію за померлою права власності на цей будинок.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 14 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не має права на спадкування після смерті своєї двоюрідної баби, оскільки відповідно до ст. ст. 1265, 1266 ЦК України право на спадщину має спадкоємець ближчого ступеня спорідненості.

Племінник померлої ОСОБА_7 є спадкоємцем п'ятої черги за законом, а онук − ОСОБА_4 спадкоємцем шостої черги, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 1265 ЦК України, родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 14 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

О.О.Дьоміна

М.В.Демяносов