Ухвала

іменем україни

25 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., НагорнякаВ.А.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 06 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 08 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

На обґрунтування своїх вимог посилались на те, що 21 лютого 2013 року на автобазарі у м. Біла Церква Київської області між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу автомобіля марки ВАЗ -2107, державний номерний знак НОМЕР_1. Вказував, що зазначене підтверджується копією розписки від 21 лютого 2013 року, з якої вбачається, що ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 17 600 грн за проданий автомобіль. У подальшому ОСОБА_6 повідомив, що власник транспортного засобу ОСОБА_5 відкликав довіреність, а тому посвідчити договір в нотаріальному порядку не мав можливості. 09 грудня 2014 року Сквирським районним судом Київської області було прийнято рішення про витребування у позивачів автомобіля марки ВАЗ-2107, державний номерний знак НОМЕР_1. Позивачі також зазначали, що у рішенні від 09 грудня 2014 року суд встановив, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 договір є нікчемним. Таким чином, у разі недійсності правочину відповідачі як солідарні боржники зобов'язані повернути у натурі все, що вони одержали на виконання цього правочину, а саме, грошові кошти в сумі 17 600 грн за придбаний у відповідачів автомобіль та відшкодувати моральну шкоду в сумі 20 000 грн за відмову нотаріального посвідчення укладеного у простій письмовій формі договору купівлі-продажу автомобіля. Враховуючи викладене, просили позов задовольнити.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 06 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 08 грудня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте таким вимогам рішення судів попередніх інстанцій не відповідають.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, вважав, що відсутні підстави для стягнення матеріальної та моральної шкоди з відповідачів.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна виходячи з наступного.

Судами під час розгляду справи встановлено, що 21 лютого 2013 року на автобазарі у м. Біла Церква Київської області між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (який діяв на підставі довіреності від 04 серпня 2011 року, виданої йому та ОСОБА_7 ОСОБА_5 про розпорядження (продаж, обмін, оренда) автомобілем марки ВАЗ-2107, державний номерний знак НОМЕР_1) було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу вказаного автомобіля.

Із копії розписки від 21 лютого 2013 року вбачається, що ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 17 600 грн за проданий автомобіль.

Встановлено, що на виконання вищевказаного договору купівлі-продажу ОСОБА_6 надав ключі від автомобіля, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та 05 січня 2013 року видав довіреність на ім'я ОСОБА_3

09 грудня 2014 року Сквирським районним судом Київської області у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Станчик С.Б., про витребування майна із чужого незаконного володіння, було ухвалено рішення про витребування у позивачів автомобіля марки ВАЗ-2107, державний номерний знак НОМЕР_1. Також вказаним рішенням встановлено, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 договір є нікчемним, а відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Вирішуючи спір, суд не звернув належної уваги на те, що 21 лютого 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 була досягнута домовленість про продаж автомобіля ВАЗ-2107, 1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, на виконання якої у той же день було надано розписку, в якій зазначено, що ОСОБА_6 продав спірний автомобіль ОСОБА_3 за 17 600 грн.

Проте суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, у порушення ст. 212-214 ЦПК України, не врахував та не надав належної правової оцінки правовідносинам, що виникли між сторонами, зокрема довіреності на розпорядження автомобілем та розписці, які складені відповідачем, хоча їх з'ясування має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, у порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України не усунув допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального закону.

Враховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами належним чином не встановлені, судами порушено норми матеріального та процесуального права, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 06 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 08 грудня 2015 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: О.В. Закропивний

В.М.Коротун

Л.М. Мазур

В.А.Нагорняк