Справа № 144/1310/15-ц
Провадження № 2/144/45/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2016 р. Теплицький районний суд Вінницької області

в складі: головуючої - судді Задорожної Л.І.,.

секретаря судового засідання - Кошмелюк А.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Теплик справу за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства «ЗІС», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог відділ Держгеокадастру у Теплицькому районі, про визнання договору оренди землі недійсним,

встановив:

У вересні 2015 року до суду через представника за довіреністю ОСОБА_1 звернулась ОСОБА_4 з позовом до ПП «ЗІС» с.Війтівка Бершадського району про визнання недійсним договору оренди землі від 20 квітня 2006 року. Вказала, що вона є власником земельної ділянки, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується відповідним державним актом. В січні 2015 року їй стало відомо, що існує договір оренди землі, укладений нібито між нею та ПП «ЗІС», відповідно якої відповідач має право користування земельною ділянкою строком на 15 років. Враховуючи, що договір оренди вона не підписувала, нікого не уповноважувала це зробити, просить визнати договір оренди недійсним.

В судове засідання позивач ОСОБА_4 не зявилась, направила на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності від 16 вересня 2015 року, підтримала заявлені вимоги, пояснила, що позивач ОСОБА_4 договір оренди землі з ПП «ЗІС» в квітні 2006 року не підписувала і нікого не уповноважувала це зробити. Вказала, що позивач дізналась про існування цього договору лише в січні 2015 року, коли ПП «ЗІС» звернулось з позовом до нового орендаря про скасування державної реєстрації договору оренди. Позивач давно проживає в с.Глибочок, в селі Петрашівка не буває. Плату за користування її землею позивачка отримувала з 2006 року. Від ПП «ЗІС» їй повідомили, що потрібно передати копію державного акту і копію паспорту, що вона і зробила.

Представник відповідача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності від 05 травня 2015 року, позов не визнав, посилаючись на письмові заперечення проти позову. Вказав, що жителі села Петрашівка запросили приватне підприємство «ЗІС» орендувати їх землю, оскільки протягом кількох років їх землю ніхто не обробляв. В квітні 2006 року укладались договори оренди в с.Петрашівка. Позивач ОСОБА_4 отримувала орендну плату, починаючи з 2006 року, тому їй з цього часу було відомо про існування договірних відносин з ПП «ЗІС». Просить застосувати строк позовної давності і відмовити у позові, оскільки термін позовної давності сплив, так як з моменту підписання договору оренди пройшло більше трьох років.

Від відділу Держгеокадастру у Теплицькому районі надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника відділу.

Свідок ОСОБА_5 у своїх показаннях пояснила суду, що працює в ПП «ЗІС» бухгалтером з 2006 року. В 2006 році підприємство укладало договори оренди землі з жителями с.Петрашівка, люди приходили з документами. Все це відбувалось в приміщенні сільського будинку культури. Від імені ОСОБА_4 договір оренди укладала її невістка ОСОБА_6, яка розповідала, що свекруха надала їй документи на укладання договору, що вона діє за її дорученням. Однак, довіреності на підписання договору оренди, у ОСОБА_6 не було. До 2015 року ОСОБА_4 отримувала щороку орендну плату, за її дорученням приїжджали або син або донька. Жодних претензій щодо використання її земельної ділянки позивачка не заявляла. Примірник договору оренди вона позивачці не видавала.

Свідок ОСОБА_7 у своїх показаннях пояснила суду, що з 2006 року працює в ПП «ЗІС» бухгалтером. Вона була присутня в сільському будинку культури під час укладення договорів оренди, люди приходили з своїми документами, з цих документів робили копії ксероксом, оформляли договори. На той час в ПП «ЗІС» працювала ОСОБА_6, яка й займалась договором позивачки. ОСОБА_4 тоді проживала в с.Завадівка, надала свої документи невістці для оформлення договору, про це казала сама ОСОБА_6. В клубі під час укладання договорів оренди позивачки не було. Протягом усього часу вона отримувала орендну плату, жодних претензій не мала.

Свідок ОСОБА_8 у своїх показаннях пояснила суду, що з 2007 року працює в ПП «ЗІС» завскладом. Щороку вона присутня при видачі орендної плати. Спочатку ОСОБА_4 приїжджала за отриманням орендної плати, а пізніше отримували плату її син або зять. Ніколи вона не мала претензій до підприємства з приводу використання земельної ділянки чи орендної плати. Вона особисто кілька разів повідомляла ОСОБА_4 про необхідність отримати орендну плату.

Свідок ОСОБА_6 у своїх показаннях пояснила суду, що земля в селі тривалий час не оброблялась, тому громадяни звернулись до ОСОБА_9, щоб він орендував їх землю. ЇЇ свекруха ОСОБА_4 надала їй паспорт, державний акт, щоб вона уклала договір оренди, оскільки сама не хотіла їхати. Це було усне доручення на укладення договору оренди. Вона повідомила ОСОБА_4 тільки про розмір орендної плати, про термін договору мови не було. Примірника договору оренди вона ОСОБА_4 не передавала. Коли в селі від імені ТОВ «Теплик-Агро» за перехід почали пропонувати тисячу гривень та мішок цукру, то її свекруха вирішила передати землю цьому товариству.

Свідок ОСОБА_10 у своїх показаннях пояснив суду, що його мати дала державний акт і паспорт, щоб ОСОБА_6 розписалась в договорі. Це відбувалось в с.Завадівка, де проживала його мати. Вони розповідали їй, що ОСОБА_9 пропонує за землю зерно, цукор, олію. Дружина розписалась за маму

- 2 -

в договорі. Договір укладався, мабуть, на 5 років. Коли закінчувався його термін дії, йому невідомо. Мати претензій по договору не мала. Коли вона вирішила передати землю ТОВ «Теплик-Агро», то він їй повернув її державний акт, який до того часу зберігався в нього вдома.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд вважає, що позов ОСОБА_4 підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 є власником земельної ділянки, що підтверджується державним актом на право власності на землю серії ЯА №104609 ( а.с. 6). Між позивачем та ПП «ЗІС» с.Війтівка Бершадського району 20 квітня 2006 року підписано договір оренди щодо цієї земельної ділянки строком на 10 років (а.с.7-8). Вказаний договір було зареєстровано в Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 09 серпня 2006 року за № 5.

Відповідно до ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами(ч.2 ст.207 ЦК України).

Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України.

Статтею 208 ЦК України встановлено, що правочини між фізичною та юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідно ч.1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Частиною першою статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно висновку експерта №6/тдд від 17 грудня 2015 року підпис від імені ОСОБА_4 в договорі оренди від 20 квітня 2006 року, який зареєстрований 09 серпня 2006 року за №5, та укладений між ОСОБА_4 та ПП «ЗІС», виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою; ознак навмисно зміненого почерку при виконанні підпису від імені ОСОБА_4 не виявлено(а.с.66-69).

Вказаний висновок експерта узгоджується з показами свідків ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_10, які вказали, що зміни до договору оренди від імені позивача підписала її невістка ОСОБА_6.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в даному випадку відсутнє волевиявлення позивача ОСОБА_4 на встановлення її цивільних прав та обовязків щодо передачі в оренду земельної ділянки, яка перебуває у її власності, на умовах, що були визначені в договорі оренди, оскільки в судовому засіданні доведено, що позивач не підписувала договір оренди від 20 квітня 2006 року та не надавала відповідних повноважень іншій особі на його підписання.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає, що при зверненні до суду позивачем ОСОБА_4 не було пропущено строку позовної давності. Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки, договір оренди землі між сторонами позивачем не підписувався, а початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, позивач ОСОБА_4 дізналась про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору оренди лише у січні 2015 року коли ПП «ЗІС» звернулось до адміністративного суду з позовом про скасування рішень про державну реєстрацію договорів оренди з ТОВ «Теплик-Агро», серед яких був і договір ОСОБА_4, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності, що відповідає правовому висновку Верховного суду України у справі 6-48цс15 від 22 квітня 2015 року.

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору, з посиланням на те, що позивач отримувала плату за користування землею, так як це суперечить нормам статті 261 ЦК України, оскільки строк позовної давності необхідно обчислювати з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого майнового права, тобто укладення договору від його імені.

Також, позивач ОСОБА_4, укладаючи в січні 2014 року договір оренди з ТОВ «Тепли-Агро», звернулась до відділу Держземагентства у Теплицькому районі та отримала відповідь за №1304 від 21 березня 2014 року про те, що інформація про договори оренди щодо її земельної ділянки відсутня, що також підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 23 березня 2014 року, які містяться в реєстраційній справі з індексним номером 12209349 про реєстрацію речового права Реєстраційною службою Теплицького районного управління юстиції Вінницької області 06 квітня 2014 року.

І, хоча в Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право користування земельною ділянкою по Петрашівській сільській раді було вчинено записи про реєстрацію договору оренди з ОСОБА_4, однак, наявність проведеної реєстрації не підтверджує того, що

- 3 -

позивачеві ОСОБА_4 було відомо про таку реєстрацію та про існування договору оренди з ПП «ЗІС».

Позивач звернулась до суду у вересні 2015 року в межах строку позовної давності.

Посилання позивача на те, що спірний договір оренди землі від 20 квітня 2006 року підписаний невісткою позивача ОСОБА_6, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_11 та ОСОБА_6, не заслуговують уваги, оскільки відповідачем не доведено, що ОСОБА_6 мала повноваження на вчинення такої дії.

Щодо пояснень відповідача в тій частині, що 18 березня 2011 року на загальних зборах громадян села Петрашівка директор ПП «ЗІС» ОСОБА_9 повідомив орендодавцям та жителям села про роботу підприємства та розяснив причини необхідності заключення додаткових угод до договорів оренди землі, тому жителям села було добре відомо про укладення додаткових угод, відповідно яких збільшувався строк дії договорів та орендна плата, то ці пояснення не підтверджені в тій частині, що позивач ОСОБА_4 була присутня на цих зборах і їй особисто були повідомлені такі обставини вже після укладення додаткових угод.

Витрати, понесені позивачем на оплату за проведення експертизи в сумі 2 250 грн. 24 коп. та сплату судового збору в сумі 487 грн. 20 коп., які документально підтверджені, а всього 2 737 грн. 44 коп., відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.203,215 ЦК України, ст.ст.3,10,15,60,88,209,213,215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати договір оренди землі №016 між ОСОБА_4 та приватним підприємством «ЗІС» від 20 квітня 2006 року, зареєстрований у Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 09 серпня 2006 року за № 5, недійсним.

Стягнути з приватного підприємства «ЗІС» на користь ОСОБА_4 понесені нею судові витрати в сумі 2 737 грн. 44 коп..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 07 березня 2016 року.

СУДДЯ