АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/1040/16 Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів - Сащенка І.С., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Міхелєвої Я.С.,

розглянув матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання причини пропуску строку позовної давності для звернення до суду з позовом поважними, -

встановила:

У листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 11.05.2007 року між сторонами був укладений та нотаріально посвідчений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 позичив ОСОБА_3 46000 дол. США, з терміном повернення позики не пізніше 11.11.2007 року. В подальшому додатковими договорами від 06.11.2007 року, 11.02.2008 року, 08.08.2008 року сторони збільшили розмір позики до 57000 дол. США та продовжили термін повернення позики не пізніше 11.12.2008 року.

З метою забезпечення виконання своїх зобов'язань за договором позики від 11.05.2007 року, в редакції відповідно до додаткового договору № 3 від 08.08. 2008 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 11.05.2007 року в редакції відповідно до додаткового договору № 3 від 08.08.2008 року, за умовами якого ОСОБА_3 передала ОСОБА_1 в іпотеку належну їй на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.12.2003 року посвідченого ПН ХМНО Кривошеїною І.М. за реєстровим № 6251, квартиру АДРЕСА_1.

Кожного разу, збільшуючи суму позики та укладаючи додаткові договори до договору позики, сторони одночасно вносили відповідні зміни до іпотечного договору.

Однак, відповідач повністю свого обов'язку з повернення позивачу боргу не виконала. Неповернутими залишився борг у сумі 40000 дол. США.

Зазначав, що звернувся до суду в межах трирічного строку позовної давності 10.12.2011 року із позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки, проте, не зміг отримати доступу до правосуддя, оскільки в результаті дій співробітників канцелярії Дзержинського районного суду м. Харкова, його позовну заяву тричі визнавали неподаною та повертали.

Просив визнати причини пропуску строку позовної давності для пред'явлення вимог про стягнення заборгованості за договором позики від 11 травня 2007 року в редакції відповідно до додаткового договору № 3 від 08 серпня 2008 року та звернення стягнення на предмет іпотеки поважними.

Стягнути з ОСОБА_3 на свою користь борг за договором позики та додатковими угодами до нього в сумі, еквівалентній 40 000 дол. США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, та передбачену договором позики неустойку в сумі 219 000 грн.

В рахунок заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 69,5 кв.м, житловою площею 40,7 кв.м - шляхом застосування визначеної ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю ОСОБА_1 права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу. Стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою судді Дзержинського райсуду м. Харкова від 24.11.2014 року відкрито провадження у цивільній справі за зазначеним позовом ОСОБА_1 /а.с. 57/.

Ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 20.02.2015 року провадження у цивільній справі за зазначеним позовом ОСОБА_1 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, у зв'язку з тим, що набрало законної сили рішення суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав /а.с. 122/.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 28.05.2015 року ухвалу Дзержинського райсуду м. Харкова від 20.02.2015 року змінено, в частині закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки ухвалу суду скасовано та в цій частині справу передано до районного суду для розгляду, в іншій частині ухвалу суду залишено без змін /а.с. 184-186/.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2015 рокуу задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, а саме: в рахунок заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 69,5 кв.м, житловою площею 40,7 кв.м - шляхом застосування визначеної ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю ОСОБА_1 права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу, але не менше за встановлену стронами в іпотечному договорі вартість на рівні 232 300 грн.; стягнути з відповідача, понесені позивачем судові витрати. Посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування скарги зазначено, що зробивши висновок про припинення зобов'язань, забезпечених іпотекою, суд першої інстанції не врахував, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16 жовтня 2013 року встановлений факт невиконання позивачем договору позики, а в позові відмовлено лише через сплив строку позовної давності. Вважає, що вказаним рішенням апеляційного суду встановлено, що основне зобов'язання за договором позики не припинилося, оскільки припиненим воно може стати лише після здійсненого відповідачем виконання зобов'язання, проведеного належним чином. Суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не розглянув та не вирішив питання стосовно вимоги позивача про визнання причини пропуску позивачем строку позовної давності поважними, у зв'язку з чим у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки будо безпідставно відмовлено.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з обставин справи та наявних рішень Апеляційного суду Харківської області від 16.10.2013 року та Дзержинського райсуду м. Харкова від 17.11.2014 року, які набрали законної сили, з положень п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України прийшов до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

По справі встановлено, що 11.05.2007 року між сторонами був укладений та нотаріально посвідчений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 позичив ОСОБА_3 46000 дол. США, з терміном повернення позики не пізніше 11.11.2007 року. В подальшому додатковими договорами від 06.11.2007 року, 11.02.2008 року, 08.08.2008 року сторони збільшили розмір позики до 57000 дол. США та продовжили термін повернення позики не пізніше 11.12.2008 року /а.с. 12, 13, 14, 15/

З метою забезпечення виконання своїх зобов'язань за договором позики від 11.05.2007 року, в редакції відповідно до додаткового договору № 3 від 08.08. 2008 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 11.05.2007 року в редакції відповідно до додаткового договору № 3 від 08.08.2008 року, за умовами якого ОСОБА_3 передала ОСОБА_1 в іпотеку належну їй на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.12.2003 року посвідченого ПН ХМНО Кривошеїною І.М. за реєстровим № 6251, квартиру АДРЕСА_1 /а.с. 16, 17, 18, 51, 52, 56/.

З копії рішення Апеляційного суду Харківської області від 16.10.2013 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справвід 26.03.2014 року, вбачається, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за нотаріально посвідченим договором позики від 11.05.2007 року, в редакції відповідно до додаткової угоди № 3 від 08.08.2008 року та додатковими угодами до нього в сумі еквівалентній 40 000 дол. США за курсом НБУ, було відмовлено у зв'язку зі спливом строку позовної давності /а.с. 79-80, 81-83/.

З копії рішення Дзержинського райсуду м. Харкова від 17.11.2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області віц 10.02.2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справвід 24.06.2015 року, вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, задоволені частково. Рішенням суду визнано припиненим іпотечний договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 11.05.2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідчений ПН ХМНО Широковою В.А. та зареєстрований у реєстрі за номером 2183. Скасовано заборону відчуження об'єкту нерухомого майна: квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, за реєстраційним номером обтяження 4943009 від 11.05.2007, накладену ПН ХМНО та зареєстровано у реєстрі за номером 2185, у зв'язку з посвідченням договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 11.05.2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 /а.с. 158-160, 161-163,200-202/.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16 жовтня 2013 року встановлено, що основне зобов'язання за договором позики не припинилося, оскільки припиненим воно може стати лише після здійсненого відповідачем виконання зобов'язання, проведеного належним чином є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики по суті був вирішений судом /а.с. 79-80, 81-83/.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не розглянув та не вирішив питання стосовно вимоги позивача про визнання причини пропуску позивачем строку позовної давності поважними є також безпідставними.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала про закриття провадження у справі Дзержинського райсуду м. Харкова від 20.02.2015 року залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 28.05.2015 року в частині закриття провадження у даній цивільній справі щодо позовних вимог про про стягнення суми заборгованості за договором позики, визнання причини пропуску строку позовної давності для звернення до суду з позовом поважними.

Таким чином, висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування рішення при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді -