АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/722/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1386/16Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С.Г. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Гальонкіна С.А.

суддів: Мартєва С.Ю., Хіль Л.М.,

при секретарі: Гнатюк О.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «АвтоКрАЗ» в особі представника Лазора Яреми-Назара Олеговича та «Inexim Company LTD» в особі представника Матвієвського Олександра Володимировича на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 березня 2016 року у справі за клопотанням Матвієвського Олександра Володимировича в інтересах «Inexim Company LTD» (Великобританія) про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 листопада 2015 року у справі АС №508у/2015 за позовом «Inexim Company LTD» (Великобританія) до Публічного акціонерного товариства «АвтоКрАЗ» про розірвання контракту та стягнення коштів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року представник компанії «Inexim Company LTD» (Великобританія) звернувся до суду першої інстанції із клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 листопада 2015 року.

Клопотання обґрунтовано тим, що 26 листопада 2015 року Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України прийнято рішення у справі АС № 508у/2015 щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства «АвтоКРаЗ» на користь «Inexim Company LTD» 1170750, 00 доларів США - авансового платежу та 22853,75 доларів США на відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору, а всього 1193603,75 доларів США. Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України у рішенні від 26 листопада 2015 року зазначено, що рішення набирає законної сили з 26 листопада 2015 р, є остаточним та підлягає негайному виконанню. Однак, боржником ПАТ «АвтоКрАЗ» станом на день подачі клопотання рішення арбітражного суду в добровільному порядку не виконується.

Посилаючись на абз. 3 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів і арбітражів і про скасування рішень, ухвалених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», представник стягувача просив надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 листопада 2015 року у розмірі і валюті, що відповідають резолютивній частині даного рішення.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 березня 2016 року клопотання «Inexim Company LTD» (Великобританія) про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 листопада 2015 року у справі АС № 508у/2015 за позовом «Inexim Company LTD» (Великобританія) до ПАТ «АвтоКрАЗ» ( Україна ) про розірвання контракту та стягнення коштів задоволено частково.

Надано «Inexim Company LTD» (Великобританія) дозвіл на примусове виконання на території України рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 листопада 2015 року у справі АС № 508у/2015 за позовом «Inexim Company LTD» (Великобританія) до ПАТ «АвтоКрАЗ» (Україна) про розірвання контракту за № 0807 SL-UZB від 31 березня 2010 року, укладеного між «Inexim Company LTD» (Великобританія) та ПАТ «АвтоКрАЗ» (Україна), стягнення з ПАТ «АвтоКрАЗ» (Україна) на користь «Inexim Company LTD» (Великобританія) авансового платежу у розмірі 30 (тридцять) млн. 954 (дев'ятсот п'ятдесят чотири) тис. 630 (шістсот тридцять) грн., у відшкодування витрат по арбітражному збору у розмірі 604 (шістсот чотири) тис. 253 (двісті п'ятдесят три) грн. 15 коп. та у повернення сплаченого судового збору кошти у розмірі - 609 (шістсот дев'ять) грн.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 травня 2016 року заяву Матвієвського Олександра Володимировича в інтересах «Inexim Company LTD» - задоволено.

Визнано опискою в резолютивній частині ухвали Автозаводського районного суду м. Кременчука від 30 березня 2016 року в реченні про стягнення з ПАТ «АвтоКрАЗ» на користь «Inexim Company LTD» у повернення сплаченого судового збору коштів в розмірі «609 грн. (шістсот дев'ять) грн.» замість фактично сплаченого судового збору у розмірі 689 (шістсот вісімдесят дев'ять) грн.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «АвтоКрАЗ» просить відмовити в наданні дозволу та примусовому виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 листопада 2015 року у справі АС №508у/2015. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вважає, що рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України про стягнення коштів в іноземній валюті ухвалене всупереч вимогам закону щодо порядку проведення грошових розрахунків на території України в іноземній валюті та суперечить публічному порядку України. За таких обставин вважає, що у наданні дозволу на виконання арбітражного рішення слід відмовити. Також зазначає, що ПАТ «АвтоКрАЗ» є єдиним виробником великовантажних автомобілів в Україні та стратегічним підприємством машинобудівної промисловості України, виконання рішення арбітражного суду може зупинити виконання державних замовлень та в значній мірі зашкодить інтересам України.

В апеляційній скарзі представник «Inexim Company LTD» просить змінити ухвалу місцевого суду, виключити з резолютивної частини ухвали посилання суду на часткове задоволення клопотання та зазначити суми, що підлягають стягненню з боржника у розмірі і валюті, що відповідають резолютивній частині рішення Міжнароджного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 листопада 2015 року у справі АС №508у/2015. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оскільки суди загальної юрисдикції при розгляді клопотання, поданого відповідно до вимог статей 390-395 ЦПК України, не вправі оцінювати рішення, прийняте по суті спору та вносити в нього будь-які зміни. Окрім того, суд першої інстанції, визначивши відповідно до ч. 8 ст. 395 ЦПК України еквівалент суми, що підлягала стягненню на підставі рішення іноземного суду, у національній валюті за курсом НБУ на день постановлення ухвали, не мав права не зазначити суми і валюту, стягнуті з боржника на підставі рішення арбітражного суду. Вказує, що відповідно доабз. 3 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів і арбітражів і про скасування рішень, ухвалених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» надано роз'яснення, що в резолютивній частині ухвали викладається висновок про задоволення клопотання і надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (арбітражу) на території України з викладенням змісту цього рішення та визначенням суд, що підлягають стягненню, в зазначеній у рішенні валюті у випадках, коли грошові зобов'язання виникли і мають виконуватись в іноземній валюті. Також вважає, що суму стягнутого судового збору, сплаченого стягувачем за подачу даного клопотання до суду, суд повинен був зазначити в резолютивній частині ухвали окремо, а не в тій частині ухвали, якою надано дозвіл на примусове виконання рішення іноземного суду.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість прийнятого судом рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «АвтоКрАЗ» підлягає відхиленню, а апеляційна скарга «Inexim Company LTD» підлягає частковому задоволенню з підстав, визначених п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України - якщо питання було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Задовольняючи частково клопотання, суд першої інстанції виходив з того, що боржником не доведено наявність підстав для відмови в задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 листопада 2015 року. При цьому прийшов до висновку, що на підставі ч. 8 ст. 395 ЦПК України рішення арбітражного суду повинно бути допущено до виконання у визначеній сумі в національній валюті за курсом Національного Банку України на день постановлення ухвали.

Колегія суддів в повній мірі не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що спір виник між юридичними особами: « Inexim Company LTD » (Великобританія) та ПАТ «АвтоКрАЗ» (Україна), яке є правонаступником Холдингової компанії «АвтоКрАЗ», з приводу виконання укладеного між ними контракту № 0807 SL-UZB від 31 березня 2010 року, який є за своїм предметом договором купівлі-продажу. За цим контрактом ПАТ « АвтоКрАЗ » (Україна) зобовязувався поставити « Inexim Company LTD» (Великобританія) 37 автомобілів за умови сплати у порядку 100% передоплати.

Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України (м. Київ) від 26 листопада 2015 року у справі АС № 508у/2015 за позовом « Inexim Company LTD » (Великобританія) до ПАТ « АвтоКрАЗ » контракт № 0807 SL-UZB від 31 березня 2010 року розірвано та стягнуто з ПАТ « АвтоКрАЗ » на користь « Inexim Company LTD » (Великобританія) 1 млн. 170 тисяч 750 доларів США авансового платежу та 22853,75 доларів США на відшкодування витрат по арбітражному збору.

Розгляд клопотань про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, іноземних та міжнародних арбітражів здійснюється відповідно до розділу VIII ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 390 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Як Україна, так і Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії є державами учасницями Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень (Нью-Йорк, 10 червня 1958 року), яка ратифікована Україною 10 жовтня 1960 року, а Британією і Північною Ірландією - 24 вересня 1975 року. 22 лютого 1979 року Сполучене Королівство Великої Британії і Північної Ірландії повідомило про поширення дії Нью-Йоркської Конвенції на територію острова Мен, зазначивши, що Конвенція буде застосовуватись лише щодо визнання та виконання арбітражних рішень, винесених на території іншої договірної держави. Компанія «Inexim Company LTD» зареєстрована на території та за законами острова Мен.

Статтею 3 Нью-Йоркської Конвенції передбачено, що кожна договірна держава визнає арбітражні рішення, як обов'язкові та виконує їх відповідно до процесуальних норм тієї території, де запитуються визнання та виконання цих рішень, на умовах, викладених у статтях Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» № 4002-XII від 24 лютого 1994 року (далі - Закон № 4002-XII), цей Закон застосовується до міжнародного комерційного арбітражу, якщо місце арбітражу знаходиться на території України.

У п.1. Положення (надалі Положення) про Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України, як додатку № 1 до Закону № 4002-XII, Міжнародний комерційний арбітражний суд є самостійною постійно діючою арбітражною установою (третейським судом), що здійснює свою діяльність згідно з Законом України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України та Морська арбітражна комісія при Торгово-промисловій палаті України є третейськими судами, що розглядають спори з цивільних правовідносин за умови наявності письмової арбітражної угоди (домовленості) сторін про передання їм таких спорів (стаття 2 Закону № 4002-XII)

Згідно ч.1 ст.2 Закону № 4002-XII, п. 2 Положення до міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися:

- спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв'язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном;

- спори підприємств з іноземними інвестиціями і міжнародних об'єднань та організацій, створених на території України, між собою, спори між їх учасниками, а так само їх спори з іншими суб'єктами права України.

Статтею 34 Закону № 4002-XII передбачена особлива процедура оскарження третейського рішення міжнародного арбітражу.

З контракту № 0807 SL-UZB від 31 березня 2010 року, який було укладено між Холдинговою компанією «АвтоКрАЗ» (правонаступником якої є ПАТ «АвтоКрАЗ») та «Inexim Company LTD», вбачається наявність арбітражного застереження між цими сторонами щодо вирішення спорів у Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України з виключенням підсудності державним судам ( п. 10.1 Контракту ), що відповідало Нью-Йоркській конвенції, ч.1 ст. 2 Закону №4002-XII, п. 2 «Положення до міжнародного комерційного арбітражу».

Як зазначено в резолютивній частині рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України ( м. Київ ) від 26 листопада 2015 року, останнє вступило в законну силу з 26 листопада 2015 року, є остаточним та підлягає негайному виконанню.

Станом на день розгляду даного клопотання ПАТ «АвтоКрАЗ» у передбачені Законом № 4002-XII строки та порядку не зверталося до Шевченківського районного суду м. Києва, тобто за місцем знаходження МКАС при ТПП України, з заявою про скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу від 26 листопада 2015 року.

Згідно із ст. 396 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: 1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; 2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином повідомлено про розгляд справи; 3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; 4) якщо ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того ж предмета і на тих же підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того ж предмета і на тих же підставах до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; 5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Законом строк пред'явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; 6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; 7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; 8) в інших випадках, встановлених законами України.

Відповідно до ст. 35 Закону № 4002-XII, арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов'язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36. Отже, для визнання рішення іноземного чи міжнародного арбітражу законодавство не передбачає формальної процедури підтвердження юридичної дійсності рішення (екзекватурування) і, що, при цьому, необхідно зважати на те, що рішення міжнародних арбітражів, місцезнаходженням яких є територія України (МКАС при ТПП України, МАК при ТПП України), не потребують визнання, а лише звернення до виконання.

Статтею 36 Закону № 4002-XII встановлені підстави для відмови у визнанні або у виконанні арбітражного рішення.

Так, у визнанні або у виконанні арбітражного рішення, незалежно від того, в якій державі воно було винесено, може бути відмовлено лише на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть компетентному суду, у якого просить визнання або виконання, доказ того, що одна із сторін в арбітражній угоді, зазначеній у ст. 7, була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки,за законом держави, де рішення було винесено; або сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте, якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або склад третейського суду або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; або рішення ще не стало обов'язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або якщо суд визнає, що об'єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законодавством України; або визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

У статті 5 Нью-Йоркської Конвенції наведено перелік підстав, з яких може бути відмовлено у визнанні і виконанні арбітражного рішення, зокрема, відповідно до п. «b» ч. 2 ст. 5 Конвенції у визнанні та виконанні арбітражного рішення може бути відмовлено, якщо компетентна влада держави, в якій вони запитуються, визнає, що визнання та виконання цього рішення суперечить публічному порядку цієї країни.

Застереження про публічний порядок у загальному вигляді сформульовано у міжнародних конвенціях. Зокрема, у статті 6 Конвенції ООН про право, застосовуване до міжнародної купівлі-продажу товарів від 15 червня 1955 року встановлено, що в кожній із держав, які домовляються, застосування права, визначеного цією Конвенцією, може бути виключено з мотивів публічного порядку. Таке ж правило встановлене у статті 18 Конвенції ООН про право, що застосовується до договорів міжнародної купівлі-продажу товарів від 22 грудня 1986 року.

У національному законодавстві питання застереження про публічний порядок може бути підставою для відмови в застосуванні іноземного права на території України. Так, стаття 12 «Застереження про публічний порядок» Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлює, що:

1. Норма права іноземної держави не застосовується у випадках, якщо її застосування призводить до наслідків, явно несумісних з основами правопорядку (публічним порядком) України. У таких випадках застосовується право, яке має найбільш тісний зв'язок з правовідносинами, а якщо таке право визначити або застосувати неможливо, застосовується право України.

2. Відмова в застосуванні права іноземної держави не може ґрунтуватися лише на відмінності правової, політичної або економічної системи відповідної іноземної держави від правової, політичної або економічної системи України.

Оцінюючи наслідки виконання іноземного чи арбітражного рішення на предмет порушення публічного порядку України, суд не може переглядати його по суті.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «АвтоКрАЗ» про те, що рішення арбітражного суду суперечить публічному порядку України, оскільки арбітражний суд ухвалив рішення стягнувши кошти в іноземній валюті всупереч вимогам закону щодо порядку проведення грошових розрахунків на території України в іноземній валюті, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

У ст. 192 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно ст. 7-1 Закону України «Про Національний банк України» визначено, що Національний банк України за наявності ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, виникнення обставин, що загрожують стабільності банківської та/або фінансової системи країни, має право визначати тимчасові особливості регулювання та нагляду за банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України, у тому числі особливості підтримання ліквідності банків, застосування економічних нормативів, формування та використання резервів для відшкодування можливих втрат за активними операціями банків, запроваджувати обмеження на їх діяльність, у тому числі обмежувати або забороняти видачу коштів з поточних та вкладних (депозитних) рахунків фізичних та юридичних осіб, а також обмежувати або тимчасово забороняти проведення валютних операцій на території України, зокрема операцій з вивезення, переказування і пересилання за межі України валютних цінностей.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств,організацій та установ незалежно від форм власності,а також для фізичних осіб.

Згідно зі ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» іноземна валюта як засіб платежу може використовуватися лише у розрахунках між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту.

Постанови НБУ № 124 від 23 лютого 2015 року «Про особливості здійснення деяких валютних операцій» (набрала чинності 24.02.2015р.) та від 03 березня 2016 року за № 140 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному ринку та валютному ринках України» (набрала чинності з 05.03.2016 року і діє до 08.06.2016 року включно) не встановлюють будь-які обмеження щодо розрахунків у сфері торговельно- експортного обороту.

Тягар доказування обставин щодо невідповідності прийнятого арбітражним судом рішення публічному порядку України покладається саме на боржника, тобто у цьому випадку на ПАТ «АвтоКрАЗ».

Аналогічні роз'яснення наведені у пункті 15 Постанови Пленуму ВСУ №12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» від 24 грудня 1999 р.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що представником боржника не було надано суду жодного доказу на підтвердження інших обставин, перелічених в ч.2 ст.396 ЦПК України, ч. 1 ст. 36 Закону №4002-XII, як підстав для відмови у задоволенні клопотання щодо надання згоди на виконання арбітражного рішення.

Доводи боржника про те, що ПАТ «АвтоКрАЗ» є єдиним виробником великовантажних автомобілів в Україні та стратегічним підприємством машинобудівної промисловості України, виконання рішення арбітражного суду може зупинити виконання державних замовлень та в значній мірі зашкодить інтересам України не можуть впливати на виконання зобов'язання та остаточного рішення арбітражного суду, яке є обов'язковим для всіх суб'єктів як приватного, так і публічного права.

Боржник не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що виконання рішення арбітражного суду призведе до тяжкого фінансового становища ПАТ «АвтоКрАЗ», невідворотних наслідків у фінансово-господарській діяльності, у тому числі, які потягнуть за собою банкрутство або ліквідацію підприємства. Крім того, представники боржника в суді першої інстанції пояснили, що таких доказів не мають.

Доводи боржника в апеляційній скарзі, про те, що виконання рішення арбітражного суду в значній мірі зашкодить інтересам України взагалі не обґрунтовані та на підтвердження таких обставин не надано жодних доказів.

Окрім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відмова у наданні дозволу на виконання рішення арбітражного суду призведе до невиправданого втручання у право на присуджене стягувачу майно (грошові кошти), що є порушенням ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Також, відмова стягувачу у наданні дозволу на виконання рішення МКАС при ТПП України призведе до необґрунтованої затримки у виконанні остаточного та обов'язкового судового рішення, що призведе до прямого порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Внаслідок ухвалення рішення арбітражним судом у стягувача «Inexim Company LTD» виникли правомірні очікування та законні сподівання щодо повернення та отримання сплачених авансових коштів за товар, який не було поставлено боржником.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Грецькі нафтопереробні заводи «Стрен» і Стратіс Андреадіс (Stran Greek Refineries and Stratis Andreadis) проти Греціі» від 09 грудня 1994 року зазначив, що відмова компетентних державних органів у визнанні та виконанні рішення третейського суду про присудження майна є необґрунтованим втручанням держави у право на мирне володіння майном, що захищається ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (п.67).

Таким чином, встановивши відсутність підстав для відмови в задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 листопада 2015 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку що клопотання підлягає задоволенню.

Доводи «Inexim Company LTD» про те, що судом неправомірно не було зазначено в ухвалі суми і валюту коштів, стягнутих з боржника рішенням арбітражного суду з посиланням на абз. 3 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів і арбітражів і про скасування рішень, ухвалених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно доабз. 3 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів і арбітражів і про скасування рішень, ухвалених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» надано роз'яснення, що в резолютивній частині ухвали викладається висновок про задоволення клопотання і надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (арбітражу) на території України з викладенням змісту цього рішення та визначенням суд, що підлягають стягненню, в зазначеній у рішенні валюті у випадках, коли грошові зобов'язання виникли і мають виконуватись в іноземній валюті.

Разом з тим, колегія суддів виходить з того, що постанову Пленуму ВСУ № 12 було прийнято до набрання чинності ЦПК України, тому надані роз'яснення щодо застосування законодавства про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу, можуть бути застосовані судами у разі, якщо вони не суперечать чинному законодавству.

Так, згідно ч.8 ст.395 ЦПК України якщо у рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом НБУ на день постановлення ухвали.

За таких обставин, роз'яснення постанови Пленуму ВСУ № 12 в абз.3 п. 16 не можуть бути застосовані, так як суперечать нормі ч. 8 ст. 395 ЦПК України.

Офіційний курс долара США станом на 30 березня 2016 року був встановлений Національним Банком України на рівні 2643,9172 грн. за 100 доларів США.

Отже, відповідно до ч. 8 ст. 395 ЦПК України, загальний розмір суми грошових коштів, яка підлягає стягненню з ПАТ «АвтоКрАЗ» на користь «Inexim Company LTD» в національній валюті на день постановлення судом першої інстанції ухвали становить 31 558 883 грн. 15 коп. Розрахунки суми грошових коштів, які підлягають стягненню в національній валюті судом першої інстанції проведені вірно.

Разом з тим, остаточність арбітражного рішення полягає у тому, що під час вирішення питання про його визнання та примусове виконання суд не переглядає спір по суті, не змінює рішення, а лише вирішує питання про можливість його визнання та примусового звернення до виконання й видачі виконавчого листа (частина перша статті 35 Закону № 4002-XII, пункт 12 постанови Пленуму ВСУ № 12). Інакше є порушенням не лише зазначених норм права, а й принципу правової певності, який згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини є невід'ємною складовою права на справедливий суд.

Суд першої інстанції наведені вимоги закону та роз'яснення ВСУ не врахував та в резолютивній частині ухвали зазначив про надання дозволу на звернення до примусового виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 листопада 2015 року про стягнення з ПАТ «АвтоКрАЗ» грошових коштів у національній валюті гривні відповідно до ставок НБУ на момент постановлення ухвали 30.03.2016р., чим фактично змінив суть рішення арбітражного суду. Окрім того, місцевим судом також було зазначено назву боржника, яка не відповідає змісту резолютивної частини рішення арбітражного суду.

Таким чином, суд першої інстанції порушив вимоги діючого законодавства та норми міжнародного права, оскільки суди України не мають повноважень для зміни рішення арбітражного суду.

Що стосується доводів апеляційної скарги «Inexim Company LTD» щодо безпідставності зазначення судом першої інстанції про задоволення клопотання частково, тоді як по суті клопотання було задоволено в повному обсязі та безпідставності включення судом суми сплаченого судового збору за подачу даного клопотання в частину ухвали, якою надано дозвіл на примусове виконання рішення іноземного суду,то колегія суддів погоджується з ними та вважає їх обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

За таких обставин, враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про зміну ухвали суду першої інстанції в частині визначення обсягу задоволення клопотання, визначення сум стягнення з боржника, які відповідають резолютивній частині арбітражного суду з врахуванням норм ч. 8 ст. 395 ЦПК України та розподілу судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ч.1 п.2 , 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АвтоКрАЗ» в особі представника Лазора Яреми-Назара Олеговича - відхилити.

Апеляційну скаргу «Inexim Company LTD» в особі представника Матвієвського Олександра Володимировича - задовольнити частково.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 березня 2016 року змінити, виклавши резолютивну частину ухвали наступним чином:

Клопотання «Inexim Company LTD» (Великобританія) про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 листопада 2015 року у справі АС № 508у/2015 за позовом «Inexim Company LTD» (Великобританія) до Публічного акціонерного товариства «АвтоКрАЗ» (Україна) про розірвання контракту та стягнення коштів - задовольнити.

Надати «Inexim Company LTD» (Великобританія) дозвіл на примусове виконання на території України рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 листопада 2015 року у справі АС № 508у/2015 за позовом «Inexim Company LTD» (Великобританія) до Публічного акціонерного товариства «АвтоКрАЗ» (Україна) про розірвання контракту за № 0807 SL-UZB від 31 березня 2010 року, укладеного між Холдинговою компанією «АвтоКрАЗ» та компанією «Inexim Company LTD», стягнення з Публічного акціонерного товариства «АвтоКрАЗ» (ідентифікаційний код: 05808735; місцезнаходження: вул. Київська.62, м. Кременчук, Полтавська область, 39631, Україна) на користь «Inexim Company LTD» (36 Hope Street, Douglas, IM1 1AR, Isle of Man) авансового платежу в розмірі 1 170 750 доларів США, що за курсом Національного Банку України станом на 30 березня 2016р. еквівалентно 30 954 630 грн. та в рахунок відшкодування витрат по арбітражному збору у розмірі 22 853,75 доларів США, що за курсом Національного Банку України станом на 30 березня 2016р. еквівалентно 604 253 грн. 15 коп., а всього 1 193 603,75 доларів США (один мільйон сто дев'яносто три тисячі шістсот три долари 75 центів), що за курсом Національного Банку України станом на 30 березня 2016р. еквівалентно 31 558 883,15 грн. (тридцять один мільйон п'ятсот п'ятдесят вісім тисяч вісімсот вісімдесят три гривні 15 копійок).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АвтоКрАЗ» на користь «Inexim Company LTD» 689 грн. (шістсот вісімдесят дев'ять гривень) в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) С.А.Гальонкін

Судді: (підпис) С.Ю.Мартєв

(підпис) Л.М.Хіль

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області С.А.Гальонкін